Alfred Brehm

Az állatok

világa

17. kötet

RÁKOK

ÉS ALSÓRENDŰ ÁLLATOK

Puhatestűek I.

Tüskésbőrűek. Mohaállatok. Pörgekarúak

Kossuth Kiadó

Tartalom

ELŐSZÓ A MAGYAR KIADÁSHOZ

ELSŐ REND: Főrákok (Malacostraca)

ELSŐ ALREND: Forttorú rákok (Thoracostraca)

1. had: Syncarida

2. had: Cumacea

3. had: Hasítottlábú rákok (Schizopoda)

4. had: Sáskarákok (Stomatopoda)

5. had: Tízlábú rákok (Decapoda)

Első csoport: Hosszúfarkú rákok (Macrura)

Második csoport: Satnyafarkú rákok (Anomura)

Harmadik csoport: Rövidfarkú rákok (Brachyura)

Első alcsoport: Lábashátú tarisznyarákok (Notopoda)

Második alcsoport: Szögeltesszájú tarisznyarákok (Oxystomata)

Harmadik alcsoport: Háromszögű páncélos tarisznyarákok (Oxyrhyncha)

Negyedik alcsoport: Iveltpáncélos tarisznyarákok (Cyclometopa)

Ötödik alcsoport: Négyszögletes torúak (Catometopa)

MÁSODIK ALREND: Izelttorú rákok (Arthrostraca)

1. had: Ászkarákok vagy ászkák (Isopoda)

2. had: Bolharákok (Amphipoda)

HARMADIK ALREND: Pajzsosfejű rákok (Leptostraca)

MÁSODIK REND: Kacslábú rákok (Cirripedia)

ELSŐ ALREND: Thoracica

MÁSODIK ALREND: Abdominalia

HARMADIK ALREND: Gyökérfejű rákok (Rhizocephala)

HARMADIK REND: Evezőlábú rákok (Copepoda)

ELSŐ ALREND: Valódi evezőlábú rákok (Eucopepoda)

MÁSODIK ALREND: Pontytetvek (Branchiura)

NEGYEDIK REND: Kagylósrákok (Ostracoda)

ÖTÖDIK REND: Vízibolhák vagy ágacsápú rákok (Cladocera)

HATODIK REND: Levéllábú rákok (Phyllopoda)

ELSŐ ALREND: Héjatlan levéllábú rákok (Phyllopoda anostraca)

MÁSODIK ALREND: Hátpajzsos levéllábú rákok (Notostraca)

HARMADIK ALREND: Héjas kopoltyúlábú rákok (Conchostraca)

ELSŐ osztály: Lábasfejűek vagy polipok (Cephalopoda)

ELSŐ REND: Négykopoltyúsok (Tetrabranchia)

MÁSODIK REND: Kétkopoltyúsok (Dibranchiata)

ELSŐ ALREND: Nyolckarú polipok (Octopoda)

MÁSODIK ALREND: Tízkarú polipok (Decapoda)

1. csoport: Szűkszemnyílású tízkarú polipok (Myopsida)

2. csoport: Tágszemnyílású tízkarú polipok (Oegopsida)

MÁSODIK osztály: Kagylók (Bivalvia)

ELSŐ REND: Felemás záróizmúak (Anisomyaria)

Az osztriga-félék (Ostreidae)

HARMADIK REND: Lemezkopoltyúsok (Eulamellibranchiata)

HARMADIK osztály: Ásólábúak (Scaphopoda)

ELSŐ REND: Elülkopoltyúsok (Prosobranchia)

ELSŐ ALREND: Pálcanyelvűek (Docoglossa)

MÁSODIK ALREND: Legyezőnyelvűek (Rhipidoglossa)

HARMADIK ALREND: Szalagnyelvűek (Taenioglossa)

NEGYEDIK ALREND: Keskenynyelvűek (Rhachiglossa)

ÖTÖDIK ALREND: Nyílnyelvűek (Toxoglossa)

HATODIK ALREND: Tollnyelvűek (Ptenoglossa)

HETEDIK ALREND: Nyelvetlenek (Aglossa)

MÁSODIK REND: Tüdőscsigák (Pulmonata)

ELSŐ alrend: Ülőszemű tüdőscsigák (Basommatophora)

MÁSODIK ALREND: Nyelesszemű tüdőscsigák (Stylommatophora)

HARMADIK REND: Hátulkopoltyúsok (Opisthobranchia)

ELSŐ ALREND: Fedettkopoltyúsok (Tectibranchia)

MÁSODIK alrend: Csupaszkopoltyúsok (Nudibranchia)

NEGYEDIK REND: Tengeri pillangók (Pteropoda)

MÁSODIK ALREND: Csupasz tengeri pillangók (Gymnosomata)

ÖTÖDIK osztály: Őspuhatestűek (Amphineura)

ELSŐ REND: Féregcsigák (Aplacophora)

MÁSODIK REND: Bogárcsigák (Placophora)

ELSŐ altörzs: Nyeles tüskésbőrűek (Pelmatozoa)

ELSŐ osztály: Tengeri liliomok (Crinoidea)

MÁSODIK altörzs: Nyeletlen tüskésbőrűek (Eleutherozoa)

ELSŐ osztály: Tengeri ugorkák (Holothurioidea)

ELSŐ REND: Tapogatólábúak (Paractinopoda)

MÁSODIK REND: Mászólábúak (Actinopoda)

MÁSODIK osztály: Tengeri sünök (Echinoidea)

HARMADIK osztály: Tengeri csillagok (Asteroidea)

NEGYEDIK osztály: Kígyókarú tengeri csillagok vagy kígyókarúak (Ophiuroidea)

ELSŐ REND: Félmerevkarúak (Zygophiurinae)

MÁSODIK REND: Valódi kígyókarúak (Streptophiurae)

HARMADIK REND: Ágaskarúak (Cladophiurae)

ELSŐ osztály: Ectoprocta

ELSŐ REND: Patkós szájkorongúak (Lophopoda vagy Phylactolaemata)

MÁSODIK REND: Kerekszájkorongúak (Stelmatopoda vagy Gymnolaemata)

MÁSODIK osztály: Entoprocta

ELSŐ osztály: Zároshéjúak (Testicardines)

MÁSODIK osztály: Zárnélküliek (Ecardines)

A kötet szerkesztői és munkatársai

ELŐSZÓ A MAGYAR KIADÁSHOZ

A német Brehm negyedik kiadásának az a része, amelyet magyar nyelven ez a kötet hoz, hat szerző tollából származik. A rákokat Franz V., a puhatestűek legnagyobb részét Simroth H., a lábasfejűeket Grimpe G., a tüskésbőrűeket Nick L. és Grimpe G., s végül a mohaállatokat és pörgekarúakat Hempelmann F. és Wagler E. dolgozta fel. Természetes dolog, hogy ennyi szerző mellett bizonyos különbségeknek kellett megnyilvánulniok részben a tárgy felfogása, s részben annak előadásmódja és stílusa tekintetében is. Az átdolgozás részben arra irányult, hogy elsimítsa az egyes részek stiláris egyenetlenségeit, de részben szorosabb

értelemben vett átdolgozáson ment keresztül különösen a rákokról és puhatestűekről szóló rész, mert ezekbe eléggé bőven belédolgoztam a magyar faunára vonatkozó legfontosabb adatokat is, úgyhogy e fejezetek tekintélyes része egészen új. A puhatestűekről szóló rész annál inkább átdolgozottnak tekintendő, mert a kiváló és azóta sajnos elhúnyt Simroth jellemzően egyéni felfogásával és stílusával megírt, túlságosan szakszerű és a laikus által sok helyütt meg sem érthető szövegét lehetőleg olyanná kellett tennem, amely megfelel a Brehm szellemének. A kötet egész anyagának a feldolgozását magam végeztem, kivéve a rákok egy részét (13-—43. oldal). Ez a rész dr. Wagner János fordítása, azért tartalmilag és formailag egyedül ő felelős. Meg kívánom még jegyezni egyrészt azt, hogy a rákokról szóló rész csak kényszerűségből került ebbe a kötetbe, mert kiszorult a megelőzőből, másrészt pedig azt, hogy ezt a részt eredetileg dr. Dudich Endre kollégámnak kellett volna átdolgoznia, de mivel ő tanulmányi célokból hosszabb időre külföldre távozott, váratlanul az őneki szánt munka végzése is rám hárult. De munkámat nagyon tetemesen megkönnyítette az, hogy tisztelt barátom a legnagyobb önzetlenséggel a rendelkezésemre bocsátotta ide vonatkozó jegyzeteit, úgyhogy az új magyar adatokat teljesen az ő jegyzetei alapján vettem be. Kedves kötelességet teljesítek, amikor baráti szívességeért ezen a helyen is köszönetemet fejezem ki.

Soós Lajos

ELSŐ REND: Főrákok (Malacostraca)

A főrákok szervezetét annak bizonyos állandósága jellemzi, állandóság pl. a szelvények száma tekintetében: fejük és toruk, a végtagok tanusága szerint, 13 szelvényből áll, potrohuk pedig 6-ból, így tehát a végtagokat viselő szelvények összes száma 19. Ezekhez járul még mint végtagokat nem viselő végső íz, a többé-kevésbbé pajzsalakú „telson”; ezen nyílik a végbél. A Lepostracák ezt az állapotot azonban csak megközelítik. Kiválasztószervek az ú. n. csápmirigyek, ritkábban az állkapocsmirigyek. A női ivarszervek mindig a 11., a hím ivarszervek pedig a 13. szelvényen nyílnak.

ELSŐ ALREND: Forttorú rákok (Thoracostraca)

A forttorú rákok (Thoracostraca, Podophthalmata), vagy héjasrákok, amely utóbbi név azonban számos Entomostracara is illik, héjuk által, amelyet egy páros oldali bőrredő hoz létre, és amely mint mellpáncél a fejet és a tort fejtorrá (cephalothorax) egyesíti, valamint nyélen ülő szemeik által is bizonyos ellentétet alkotnak a szelvényes testű rákokkal, az Arthrostracakkal. Ezt az ellentétet valamelyest a Syncaridak és a Cumaceak hidalják át.

1. had: Syncarida

A Syncaridák — csak három nemzetségük van — amelyek egyesek szerint különálló légiót alkotnak, arthrostraca-szerű testtel tűnnek ki. Hét vagy 8 szabad torszelvényük van; héjuk nincsen. A Thoracostracákéihoz hasonlók azonban a tor hasadt lábai, az egyik nem faroklegyezője és a nyélen ülő szemek, amelyek mind olyanok, mint a Schizopodák megfelelő szervei, valamint az első csáp alján fekvő statocysták, amelyek csak a Decapodáknál, a folyami ráknál és rokonainál jelennek meg újból. A majdnem 4 cm hosszúra megnövő, bolharákhoz hasonló Anaspides tasmaniae G. M. Thoms., amely leginkább egyesíti magában a különböző csoportok jellemvonásait, a tasmániai Mount Wellington csúcsa közelében fekvő tavakban él, 4000 lábnyi magasságban a tenger színe fölött, míg egy másik faj, a Koonunga cursor

Sayce Dél-Ausztrália lakója. Egy harmadikat, a Bathynella natans Vejd.-t Prágában fedezték fel egy kútban, vagy harminc évvel ezelőtt és legújabban egy Basel melletti kútban is meglelték. Egy másik Bathynella-faj, a B. chappuisi Delachaux Svájcból vált ismeretessé, de e fajt Chappuis megtalálta faunánk területén is, nevezetesen Kolozsvárott. Ezek az alakok is az „élő fossiliák”-hoz tartoznak; utolsó maradványai egy valamikor jóval nagyobb csoportnak. Az édesvizi Syncaridák ugyanis, mint azt biztosan meghatározható kövületek igazolják, gyakoriak voltak a karbon-perm időszakban, tehát körülbelül abban az időben, amelyben az Arthrostracák és Thoracostracák fejlődése megindult. Ezzel egyáltalában nem akarjuk azt mondani, hogy az Entomostracák és a Malacostracák a Syncaridák leszármazottjai; nagyon is lehetséges, hogy a Syncaridák középső helyet foglalnak el a két nagy csoport között, önállóan alakultak ki és előbb indultak kihalásnak, mint azok.

2. had: Cumacea

A Cumaceákkal is valószínűleg úgy áll az eset, mint az előbbiekkel, csakhogy a Cumaceákból nem ismerünk fossilis maradványokat. A Cumaceák Malacostracák; két pár segédállkapcsuk, öt szabad torszelvényük és csak kis héjuk van, amely csupán az első három torszelvény födésére alkalmas. Szemeik nyél nélkül ülnek, mint az Arthrostracáké. Körülbelül 70, aprótermetű fajuk ismeretes; fejük és tortájékuk megvastagodott, de testük hátsó része karcsú, a nőstényeké végtagpár nélkül való, a hímekén ellenben kis úszólábakat találunk. Régebben tévesen azt gondolták, hogy ezek a rákok a tízlábú rákok lárvái. A Cumaceák tengeri lakók, de a Kaspi-tóból is ismerjük képviselőiket. A Diastylis rathkei Kröy az Északi-tengerben él, így pl. Helgoland közelében, a D. sculpta G. O. Sars Észak-Amerika mellett. A Leuconidák karcsúbbak, mint a Diastylidák és vakok; hozzájuk tartozik az Északi- és Földközi-tengerben élő Eudorella trunculata Bate.