KARINTHY FRIGYES

Így írtok ti

Magyar dráma

IRODALMI KARIKATÚRÁK

Kossuth Kiadó

Tartalom

I

Herczeg Ferenc, az előkelő A MUNKA DIADALA VAGY A MEGTÉRT FŐÚR

Herczeg Ferenc PECHES LÁSZLÓ

Molnár Ferenc, a gyermekismerő A GYERMEKLÉLEK KÖLTŐJE

Molnár Ferenc, a drámaíró A FENE

Madách Imre TIZENHATODIK SZÍN

Drámai szenzáció NEM MESSZE ESIK AZ ÖRDÖG A JAPÁN TANÍTÓNŐTŐL

Részt veszek a drámapályázaton

Vajda Ernő ANTILUDASMATYI

A vasgyáros utolsó jelenete

Madách Imre AZ EMBRIÓ TRAGÉDIÁJA VAGY GYERÜNK, GYERÜNK, AZ IGAZGATÓ BÁCSINAK DOLGA VAN

II

Molnár Ferenc SZAKASZÁTSZÁLLÓ ÉS ÚRI DIVAT

Bródy Sándor A SZERETOV

Szomory Dezső NYÁMNYUSKA

Szomory Dezső MIT MONDJAK, MÁSODIK JÓZSEF ÉS MINDEN

Jób Dániel ŐSZI VIHARZÁPOR

Gábor Andor AZ EMBER TRAGÉDIÁJA VAGY MAJD A VICA

Bánffy Miklós GRÓF GYENGÉBB

Lengyel Menyhért HENRIETTE KISASSZONY

Biró Lajos HOTEL IMPERIAL

Hatvany Lilly A NOÉ BENZINJACHTJA

Karinthy Frigyes

III

Herczeg Ferenc AZ ÉLET OLYAN, MINT A LÁNCHÍD

Molnár Ferenc (I) PRITTY, PRATTY, PRUTTY

Molnár Ferenc (II) DYLIMPIA ÉS OBUK

Hunyady Sándor KÉKLEVELŰ SZERECSENDIÓ

Meller Rózsi, hazánkfia SREJBENZI DRÁMA

IV

Madách Imre AZ EMBERKE TRAGÉDIÁJA MADÁCH IMRIKE UTÁN ISTENKÉRŐL, ÁDÁMKÁRÓL ÉS LUCI FERKÓRÓL

Lengyel Menyhért A FALUSELEK

Első jelenet – utolsó jelenet

Gábor Andor PRINCESSAS

Szép Ernő ANTIPATIKA

Szép Ernő HALVÁNYRÓZSASZÍN LEPKEPORZÓ

Móricz Zsigmond BÚZAPARITÁS VAGY AKI ENNÉL VÍGABB VÍGJÁTÉKOT LÁTTOTT, AZ CSAL

Emőd Tamás – Török Rezső RAKAMAZI RISZTICS BORCSA

Karinthy Frigyes – Lengyel Menyhért SZÍNPADNÉLKÜLY JÁNOS

Hunyady Sándor – Indig Ottó A PUSZTAI MENYASSZONY TOROCKÓN

Molnár Ferenc HARMONIKA VAGY SZERESSÜK EGYMÁST GYEREKEK

Molnár Ferenc AZ ISMERETLEN LOGIKA VAGY ROSSZ LEÁNYOK A GYÓGYINTÉZETBEN VAGY HAT SZEREPLŐ KERES EGY KORSZERŰ SZEREPET, A HETEDIK MEGTALÁLTA, OTT, AHOL SENKI SE KERESTE

Molnár Ferenc A SZERELEM SÖTÉT VEREM

Fodor László – Lakatos László HÓ RUKK! VAGY HELYET A TITKOS DRÁMAÍRÓKNAK VAGY AHOGY A KIS LACIKÁK ELKÉPZELIK, VAGY NEM IS VOLNA ROSSZ, HA EZ ÍGY MENNE DE MEGY ÁM VAGY MÉGIS MEGY, SŐT REMEKÜL MEGY, DE HOL ÉS HOGYAN?

Meller Rózsi VALLOMÁSÜGYI MINISZTÉRIUM

Hunyady Sándor EMBERIES ÜGY

Bús Fekete László ELÉGTELENBŐL JELES

László Aladár EGY SZERZŐ, AKINEK JÖVŐJE VAN, EGY DARAB ÉS TÖBB VICC, AMINEK MÚLTJA VAN HACSEKIZMUS ÉS SAJISZTIKA TELITALÁLTA A BELVÁROSIBAN BY LÁSZLÓ & ALADÁR

Így írnátok ti „Hacsek és Sajó”-t

Impresszum

I

Herczeg Ferenc, az előkelő
A MUNKA DIADALA VAGY A MEGTÉRT FŐÚR

Tanulságos ifjúsági színmű 4 felvonásban,

írták Herczeg Lajos és Pósa Ferenc

Első felvonás

(„A LÉHA TÁRSASÁGBAN”)

Egy főúri várkastély belseje. Könnyelmű fényűzés, elszórva a falakon és padlón. Minden majdnem olyan előkelő, mintha a Vígszínház rendezte volna be. Több főurak, könnyelműen kártyáznak és fényűznek. Livrés szolgák orgiát hordoznak körül. A Könnyelmű Főúr egy ottománon ül és mereng.

A LÉHA FŐÚR odajön és vállára üt. No, mi az, kedves Bikhbakhfalvvy? Talán valami bánata van, ej, ej, ej.

A KÖNNYELMŰ FŐÚR cigarettára gyújt. Bánat? Bolondság. Mi, gavallér emberek, nem bánkódhatunk, mert mi vagyunk a felső tízezer. Bánat?! Ejh! Egy velencei tükröt dévajul berúg. Keseregni? Mindegy. Hirtelen fojtó zokogásba tör ki, majd legyőzi magát, és vidáman kiröpíti az ablakon aranyóráját. Már kilenc óra, kedves gróf. Nőt. A Könnyelmű Leány beperdül. Vörösre van a szája festve, a szeme beesve. Trágár dalokat énekel, és a Könnyelmű Főúr ölébe ül. Többiek kártyázva és fényűzve el.

A KÖNNYELMŰ LEÁNY. Te, ilyen pepita vagy nekem. Megcsípi és hunyorog.

A KÖNNYELMŰ FŐÚR. Különös szemei vannak magának, leány… Mikéntha gyermekkorom jutna eszembe merengve… De mindegy. Hirtelen görcsös zokogásba tör ki, majd legyőzi magát, és megveregeti a leány vállát. Mit törődünk vajh! az egésszel? Ilyen az élet.

A KÖNNYELMŰ LEÁNY. Ah, most jut eszembe, az én szívemben is épen él még a nemesebb érzelmek tiszta glóriája! De hajh! – mindegy! Hirtelen fojtó zokogásba tör ki, majd legyőzi magát, és cinikusan néz. Ám tobzódjunk tovább, mint a felsőbb tízezernél kizárólag szokás, és rejtsük el nemesebb érzelmeinket. Tobzódnak, mert ez a felső tízezernél kizárólag szokás.

A LÉHA FŐÚR belülről. Mi az, gróf? Ön nem kártyázik?

A KÖNNYELMŰ FŐÚR. Parancsoljon, kedves Csapphy. Mi a tét?

A LÉHA FŐÚR. Az ön egész vagyona.

A KÖNNYELMŰ FŐÚR. Kérem, kérem, kedves főherceg. Csak játssza le helyettem is: ilyesmiért csak nem kelek föl? (Szünet.)

A LÉHA FŐÚR belülről. Ön vesztett.

A KÖNNYELMŰ FŐÚR három cigarettára gyújt egyszerre. Holnap reggel elküldöm, főherceg. Hol vacsorázunk ma?

Második felvonás

(„AZ ISTENKE BÜNTETÉSEI”)

A KÖNNYELMŰ FŐÚR egyedül ül a szobájában és cigarettázik. Nincs pénz, bárha küldeni kellene a főhercegnek. Jean, a hetes revolvert.

JEAN tálcán hozza a revolvert, és leteszi az asztalra.

A KÖNNYELMŰ FŐÚR megtölti a revolvert, mialatt öt cigarettát elszív. Kívülről kuvikszó.

JEAN. Ugyan, nagyságos úr, már megint főbe tetszik magát lőni? Minek az?

A KÖNNYELMŰ FŐÚR. Ne járjon a pofád, Jean. Hát mi vagyok én: főúr vagy kalaposinas? Hát mi vagyok én: gavallér vagy gorkijhős? Én egy előkelő arisztokrata vagyok, és engem Herczeg Ferenc írt és én, ha kártyáztam, főbe lövöm magam, pont. Hát ne járjon a pofád.

JEAN. No ja, persze. Hanem itt van a Haszonleső, de Alapjában Nemesszívű Uzsorás, az ad pénzt.

A KÖNNYELMŰ FŐÚR. Gyerünk.

A Haszonleső, de Alapjában Nemesszívű Uzsorás pénzt hoz, hamis váltóval, melyet a Főúr borzadva aláír.

A KÖNNYELMŰ LEÁNY jön, hófehér ruhácskában, mirtuszkoszorúval, szemérmesen. Idejöttem, csak úgy…

A KÖNNYELMŰ FŐÚR fásultan. Igen, Kérem, tegye le. Hirtelen görcsös zokogásba tör ki, kezet csókolnak egymásnak, és negyedóráig együtt bőgnek a közönséggel. Majd legyőzik magukat, és cinikusan néznek.

TITKOSRENDŐRÖK jönnek. Kérem, tessék már jönni a börtönbe.

A KÖNNYELMŰ FŐÚR. Mindjárt, csak előbb csavarják ki a kezemből ezt a két revolvert, mert főbe lövöm magam. Megtörténik és el.

Harmadik felvonás

(„ÍME IDEKERÜLT A FŐÚR”)

A szín széltében két részre van osztva: alul egy három köbméter terjedelmű, nyirkos, föld alatti tömlöc, vasráccsal: ezen nézhet be a közönség egyenként. (Külön jegy.) A felső rész a mennyországot ábrázolja, ahol egy aranytrónuson ül a jóistenke, jobbján Herczeg Ferenccel. Egy felhőn ül a Könnyelmű Leány és ibolyákat köt, fején ajouros glóriával.

A KÖNNYELMŰ FŐÚR vasláncokkal lebilincselve fekszik a tömlöc fenekén, és véres tenyerekkel vájdlingokat súrol.

A BÖRTÖNŐR bejön és hátba rúgja, aztán kimegy.

A KÖNNYELMŰ FŐÚR síri hangon elszavalja Wilde Oscar „De Profundis”-át a 73. oldaltól alul, hatodik sor, végig.

A BECSÜLETES MUNKÁS belép. Jau napot.

A KÖNNYELMŰ FŐÚR. „Mindnyájan rabok…”

A BECSÜLETES MUNKÁS. Nem igaz. Nem kell kétségbeesni. Dolgozni kell menni. Dolgozni jó. Elcsüggedni nem illik. Én is dolgozom. Sintér vagyok. Fáradságunknak gyümölcse leend. A munka nemesít. Ki mint veti ágyát, úgy alussza álmát. Bíbor, bársony, vendégség, jobb egy napi egészség. Mindnyájan emberek vagyunk. Legjobb szakács az éhség. Kihajolni veszélyes. Zabrenjeno je na pod kola pljuvati [a padlóra köpni tilos].

A KÖNNYELMŰ FŐÚR megrendülve. Ah, új szókat hallottam! Új dolgokat ismertem meg!! De hiába, hiába?… Kiért, kiért dolgozzam, ó? E percben megnyílik a tömlöc teteje, és a fölöttük levő mennyországból a Könnyelmű Leány egy ibolyakoszorút pottyant le, mely a Könnyelmű Főúr nyakába esik. Egyidejűleg két fehér galamb röpül le vállaira és csókolódznak. A Könnyelmű Főúr magába rogyva zokog és elhatározza, hogy sintérnek megy.

Negyedik felvonás

(„A SZERELEM MINDENT MEGBOCSÁT”)

Szín: egy liliom kelyhe. Apró székek, szirmokból, levelekből. Egy asztal mellett a Megtért (alias: Könnyelmű) Leány dolgozik, lábainál két bárányka hever.

A MEGTÉRT (alias: Könnyelmű) FŐÚR belép. Itt vagyok, leányom.

A MEGTÉRT LEÁNY nyakába borul. Ó, Pál.

A MEGTÉRT FŐÚR. Búcsúzni jöttem. Itt hagyom e léha világot. A komoly munka leend a jövőm.

A MEGTÉRT LEÁNY. A munka?!

A MEGTÉRT FŐÚR. Igen, Sintér leszek, rétmester, ha úgy tetszik. A kutyákat fogandom össze, melyek játszi kedvvel andalognak a szabad mezők virányain. Végre megtaláltam önmagam.

A MEGTÉRT LEÁNY nyakába borul. Veled megyek! Veled megyek!

A MEGTÉRT FŐÚR megrendülve. Hogyan? Velem? Ó, ég! Ő velem jön! Mi ketten: együtt! A holdas, árnyas réteken át együtt űzzük majd a pajzán ebeket: együtt tekerjük ki nyakukat, ha nincsen rajtuk szájkosár! Igen! Együtt: egy szív, egy lélek! Ó, holdas rétek! Ó, kutyák! Ó, pecérek! Zokogva összeborulnak, és csókban forrnak össze. A zsinórpadlásról a következő tárgyak eresztendők le: két csókolózó galamb, két kéz, melyek fogják egymást, három tábla, ily feliratokkal: „Hit, Remény, Szeretet” és több amorett. A hozzá tartozó csokoládé elsőminőségű Suchardt-gyártmány.

Herczeg Ferenc
PECHES LÁSZLÓ

Keserűjáték, a Hunyadiak korából, négy felvonásban,

egy előjátékkal és több fogadással:

Kis üveg 2,20, nagy üveg 3 korona. Csakis eredeti csomagolásban.

Előjáték

Egykorú díszlet, abban a modorban, mely a Hunyadiak korát annyira jellemzi. Odakint sűrű, sötét éj. Déli szél. Figyelmeztetjük a rendezőt, hogy a Budavár tornyán levő érckakas élesen csikorog és nem tompán.

SZILÁGYI ERZSÉBET egykorú ruhában bejön, kezében levéllel. Leül, gondolkozik, azután levelét megírja, majd szerelmes könnyével azt is telesírja.

Első felvonás

Terem a Hunyadiak kastélyában. Jobbról-balról kisebb-nagyobb üvegek, egykorú vignettákkal, eredeti árban.

SZILÁGYI ERZSÉBET. Megjött már a fiam, a hunyadi?

GRÓF PURGÓ. Most hajtott ki.

SZILÁGYI ERZSÉBET. Hallom, hogy Ötödik László királyt elfogtuk.

GRÓF PURGÓ. Ugyan! Nem tudok róla!

SZILÁGYI ERZSÉBET zavartan. Még nem fogták el?

GRÓF PURGÓ. Hát el fogják fogni?

SZILÁGYI ERZSÉBET. Biztos vagyok benne. Fogadni mernék rá, hogy elfogják.

GRÓF PURGÓ. Miből gondolja?

SZILÁGYI ERZSÉBET. Tudja Isten! Érzem. Akar fogadni, hogy elfogják? Ismerem én az én fiamat, a hunyadit! Keserű fijú, de arany a pecsétje, selyem a hajtása!

GRÓF PURGÓ. Hát fogadjunk! Két kis üvegbe! A két Hunyadi, László és Mátyás, behozzák az elfogott Lászlót.

GRÓF PURGÓ. Óriási! Nyert! De honnan tudhatta? Micsoda meglepetés!

Második felvonás

László király kastélyában

LÁSZLÓ ágyban fekszik. Hirtelen felül. Kérdező hangon kérdezi. Ki az? Szünet után. Mi az? Hirtelen rájön, hogy csak a szél veri az ablakot. Vagy úgy!

GRÓF KISÜVEG ásít. Már mondtam egyszer, hogy fordulj be és alugy, uram László király.

ÖREG SZOLGA megvetően legyint. A zápor majd eláll. LÁSZLÓ. Nekem mondja? Elalszik.

HŰ CSEH. Felség, tessék már felkelni, meg kell esküdni Hunyadi Lászlónak, hogy bántani nem fogja.

LÁSZLÓ meglepetve. Honnan tudja, hogy nekem meg kell esküdni? Hogy jövök én ahhoz, hogy annak a Hunyadinak megesküdjek? Fenét esküszöm.

HŰ CSEH. Hát fogadjunk, hogy meg fog esküdni. Majd nem fog megesküdni!

HUNYADI LÁSZLÓ behajt a szobába. Megvetően. Gróf Purgó! Az enyhe gróf Purgó!

PURGÓ hevesen. Vagyok olyan biztos hatású, mint tekegyelmed!

HUNYADI gőgösen. Őkelmed es tsak tsupán kellemetes és üdítő, de én nem hajtok a kigyelmed szavára! Kigyelmed tsak utánzat!

PURGÓ. Hah! És ezt tűri felséged?

LÁSZLÓ. Megesküdtem, hogy bántani nem fogom.

PURGÓ. Hol?

LÁSZLÓ. A Marczali-féle Magyar Nemzet Történetében. Sajnos, ezen nem lehet változtatni.

PURGÓ. Óriási! Micsoda meglepetés! Ugye, milyen okos ember vagyok, hogy megjósoltam, hogy meg fog esküdni! Nyertem!

Harmadik felvonás

Mellékhelyiség a kastély félreeső szárnyán. Gara Arnold és a többi bross-készítők.

LÁSZLÓ KIRÁLY ül és nehezen sóhajt. Ó…

HŰ CSEH. Parancsol, felség?

LÁSZLÓ KIRÁLY. Kérem, kedves izé, adjon nekem valami cseppet.

HŰ CSEH. Forró cseppet, vagy hűs cseppet parancsol?

KIRÁLY gondolkodva. Inkább hűs cseppet adjon. Megissza és kicsit vár. Csalódottan. Ez a Hunyadi, ez a Hunyadi! Nem hajt a szavamra! Hozzák elejbém!

HUNYADI LÁSZLÓ belép. Csodálkozva. Ni, a Gara!

LÁSZLÓ KIRÁLY sértődötten. Miért nem hajtja meg magát?

LÁSZLÓ büszkén. Én csak másokat hajtok meg! Magamat soha!

Gőgösen el.

GARA. Látja, felséges kigyelme, milyen gőgtevős? Az öccse, a Mátyás, az is ilyen. Meglátja, abból még király lesz! Megjósolom, hogy a Duna jegén negyvenezer drámaíró fogja megválasztani, csakhogy nekik legyen igazuk!

LÁSZLÓ. Óriási, maga milyen egy jóstehetség! Általában, hihetetlen, hogy ebbe a darabba mindent előre tudnak, ami már megtörtént. De mindegy. Hunyadi kibánt velem, és én kitörölöm emlékezetemből az esküt, melyet esküvék! Kitörüli.

Negyedik felvonás

Trónterem dunajéggel, szentgyörgytérrel, vérpaddal és Bakóval.

GARA ARNOLD. Felség, alá kell írni azt a kivégzési blankettát, mely szerint Hunyadit ki kell végezni.

LÁSZLÓ KIRÁLY. Nem… nem…

GARA. Miért nem?

LÁSZLÓ. Mert habozom, hogy aláírjam-e. Félóráig habozik. A közönség őrülten főzve van, hogy mi lesz, aláírja-e, vagy sem. Nagyon sajnálják Hunyadit, több nő rosszul lesz az izgatottságtól, hogy mi lesz, aláírja-e?

EGY GIMNAZISTA közben hazamegy, megtanulja a holnapi leckét, melyben éppen az van, hogy V. László aláírta, gyorsan visszajön, és mindenkivel lefogad, öt üveg keserűvízbe, hogy alá fogja írni.

LÁSZLÓ aki észreveszi ezt a jelenetet, titokban int a gimnazistának, hogy mutyiznak a vízbe, és gyorsan aláírja.

BAKÓ LÁSZLÓ háromszor csap a fejére. Hű! Elfelejtettem.

H. LÁSZLÓ még él s halljátok, beszél. Ekként szól. Én ártatlan vagyok. Ki a bűnös?

KÖZÖNSÉG. Szerző! Szerző!

BRÓDY SÁNDOR. Kár a fiúcskáér. Kedveltem. Gusztusos volt. CADORNA. Milyen volt a Nemzeti bevétele? Volt akkora, mint

Udine bevétele?

FŐKAPITÁNY. Át kell dolgozni oroszra.

LASKER. Rosszra? Inkább jóra kell átdolgozni. Matt kettőben!

Molnár Ferenc, a gyermekismerő
A GYERMEKLÉLEK KÖLTŐJE

A csők

Gyermekrajz

Lent, a folyóparton, közvetlenül a rakodópart és a 12-es számú ház előtt áll két gyerek. Az egyik a zeibensüc, a másik a kanngyula. Nézik a vizet, amelyik nyugodtan foly, folydogál… A zeibensüc beszél.

A ZEIBENSÜC. …és tudod, aztán jött le a kertünkbe és én nem néztem oda és ő mondta, de mégis, én mondtam hazucz, hazucz de nem hazudok mert az csók volt de az nem volt csók, mert a csók az más montam az csak olyan vicc-csók volt és a grószmargit mindig csak nevetett, monta, az nem csók, az csak olyan csők és a csők az más és úgy nevetett hozzá avval a két hülye szemével hogy nekem a szivem fájt és montam te disznó mi az a csők és erre ő nahát és nahát és nahát és én montam…

A KANNGYULA. Mondd csak, Eibenschütz, miért beszélsz te értelmes, tizenhat éves reáliskolai tanuló létedre ilyen zagyvaságokat?

A ZEIBENSÜC. Te mafla ezt nem érted mert nekem ezt ilyen hülyén kell mondani mert ehhez már hozzászokott a közönség a molnártól és ez népszerű és most igy kell beszélni és pedig már oan utálatos nekem és nahát és nahát és mert mindenki olyan utálatosan utánozza ezt a modort hogy nem sülle a pofájukról a bőr és ugye és ugye és akkor groszmargit monta csők és én mondtam csók, és akkor ő igy csinált: „fi” és elszaladt és én ottmaradtam és nagyon keseregtem és fájt a szivem hogy olyan disznó.

A KANNGYULA gondolkodva. Csők!… Csők!

A nap nagyon erősen süt le rájuk és két álmos felhő lassan átkullog az égen… Valahol, a Városligetben, katonazene szól, de azt már nem hallani ide.

Megjegyzés: Vejszt du, daz isz doch züsz, vi er di kinder kent!

Molnár Ferenc, a drámaíró
A FENE

Vígjáték három felvonásban. Előadják: Budapesten, Bécsben, Berlinben, Párizsban és Torinóban. Előadásra elfogadta a londoni National Theatre, a krisztiániai Swerdström-színház, a New York-i Whitehouse-theatre, Chicago és Buenos-Aires. Játszani fogják az antananarivói színtársulatnál, a Fidzsi-szigeten és az Első Zulukaffer Önképzőkör őszi idényén, valamint a délafrikai Bushman-Mulatóban. Jövőre színre kerül a Marson és a naprendszer intelligensebb bolygóin.

Első felvonás

Jónásnak, a festőnek műtermében. Minden éppen úgy. Megfelelő berendezés. Jónás és Hedvig.

HEDVIG. Tehát megértett, Jónás. Egyikünk sem fog beszélni a múltról. Értsen meg: a férjem azt kívánja, hogy lefessen, és én engedtem a férjemnek. Ön tehát lefest: de a múltról nem beszélünk. Egy szóval sem szabad említenünk, hogy ön egykor forróan szeretett engem és megcsókolt, kétszer.

JÓNÁS. Nagyon helyes, amint kívánja. Tehát egy szóval sem utalhatok arra, hogy megcsókoltam.

HEDVIG. Kétszer.

JÓNÁS. A nyakát, a frizurája alatt.

HEDVIG. Azt is mellőznünk kell, hogy ez alkalommal átkarolt, és megharapta a fülemet.

JÓNÁS. Valamint nem hozzuk fel azt sem, hogy akkor a bajuszomra lehelt egy csókot.

HEDVIG. Meg a szemöldökére. Mindez többé eszünkbe se jut.

JÓNÁS. Amint parancsolja. Most kegyeskedjék levetkőzni, én addig bemegyek a mellékszobába, hogy ne lássam. Megteszi.

HEDVIG meghatva. Mily nemes! Nem akarja látni! Levetkőzik. Mikor a haját kibontja, az egyik copfja leesik a földre. Nagy mennydörgés. A plafonnak hirtelen leválik egy darabja, és könnyed bukfenccel Hedvig előtt terem. Ez a fene. Nagyon elegáns: úgy van öltözve, ahogy egy színész, mikor elegánsan van öltözve. Hasonlít Wilde Oszkárhoz, de látszik rajta, hogy Hegedüs Gyulát utánozza. A közönség kéretik, hogy nagyon figyeljen rá.

A FENE fölveszi a copfot. Bocsánat, asszonyom, elejtette a – fésűjét.

HEDVIG sikít. De kérem, micsoda jogon…

A FENE. Ugyan kérem, nagyságos asszonyom, ne izéljen. Maga most nagyon örül, hogy én itt vagyok. A nők mindig örülnek, ha én ott vagyok.

JÓNÁS belép, dadog. Dadadadada…

A FENE elfogulatlanul. Szervusz, kis tökfej. Na nem ismersz? Én vagyok az izé…

JÓNÁS tovább dadog. Dadadadada…

A FENE. Na mindegy, hát én vagyok az izé. Rendben?

JÓNÁS zavartan. Ha parancsolod…

A FENE kényelmesen helyet foglal, és kilenc szójátékot mond. A hangulat kezd szabadabb lenni.

A FENE. Tehát kegyed férjes nő, nagyságos asszonyom?

HEDVIG. Mire gondol ön? Valami szuggeráló van a modorában. Csak nem azt akarja, hogy csaljam meg a férjemet? Nem tudok ellentállni ennek a…

E szavak közben egészen besötétedik, semmit sem látni, csak a fenét, aki vörössel van megvilágítva. Megható hangulat.

A FENE előrehajol. Milyen szép két ember vagytok ti. Mindketten összerezzennek. Fiacskáim, szeressétek egymást. Újabb összerezzenés. Ezt mondta Jónás apostol barátom is. De ő nem úgy értette, hehe. Újabb összerezzenés. Na persze, ugye, ő nem úgy értette, mi? Kis hamisak. De ti olyan gusztusosak vagytok nekem, tudjátok mit, öleljétek meg egymást. Az jó, mi? Na, ne féljetek semmit, én vagyok a jó fene bácsi. Én szeretem az ilyesmit. Te meg ülj az ölibe, leányom, most egy nagyszerű dologra tanítlak meg titeket. Csókoljátok meg egymás hátát: az se utolsó. Merüljetek egymásba: hiszen ez az élet. Ugye, milyen egyszerű ez, és nekem kellett jönni, hogy megmagyarázzam, kis mamlaszok? Ugye, a kis malacok milyen utálatosak, mikor a pocsolyába böfögnek, és mégis ilyenkor a kéjek angyalkái muzsikálnak a fülükbe. Minden órádnak leszakaszd virágát, mondják a hülye költők. Szakasszátok, fiacskáim, szakasszátok… Igyatok snapszot, az jó erős – faljatok kaviárt, meg kemény tojást – mámort vegyetek – harapjátok meg egymást – és legyetek malacok, gyermekeim, legyetek malacok – kis malacok – rózsás, picike malacok – én kis malackáim.

Reszkető csönd.

Aztán egyszerre világos lesz és megjelenik a férj. A fene feláll és szójátékot mond.

A FÉRJ kövéres úr, kissé vízfejű. A száját állandóan nyitva tartja. Beszélni nem szokott, csak makogni, de a szája egyik szögletéből állandóan csurog a nyál. Hát… hát… hát…

A FENE szellemesen. Mulattattuk őnagyságát. De most megyek. El.

A TÖBBIEK egy ideig még összevissza dadognak és hebegnek, éreztetve, hogy a fene mennyivel okosabb náluk – aztán el.

Második felvonás

Hedvigéknél. Lipótvárosi zsúr. Jelen vannak: A festő; A spiritiszta; Hőgyösi Sputzné és Molnár Ferenc.

A FENE. Most egyedül akarok maradni őnagyságával, tehát mindenkit el fogok kergetni egy olyan szellemességgel, amely világhírű lesz, ha beüt a darab. Odamegy a spiritisztához. Izé vagyok.

A SPIRITISZTA. Nagyon örülök.

A FENE. Adjon kölcsön tíz forintot.

A SPIRITISZTA. Pardon, nem adhatok.

A FENE. Hiszen akkor maga nem spiritiszta, hanem egy közönséges spiripiszkos. A spiritiszta ijedten el.

A FENE odalép Hőgyösi Sputznéhöz, a festőre mutatva, hangosan.

Ez hát a híres festő?

H. SP.-NÉ. Igen. Ismeri?

A FENE. Csodálója vagyok. A festő boldogan felül.

H. SP.-NÉ. Na hallja, ezt szépen elkergette. Maga nagyon rosszájú ember. De a férjem, az megadná magának is. Annak több esze van, mint magának.