Fábri Péter

Folytatásos
regény

K O S S U T H  K I A D Ó

ELSŐ RÉSZ

Az V/2; a 888; a 3. fejezet

(A főhős nevét még ráérek kitalálni.) Ez egy regény eleje. Főhőse középmagas, középkorú, középosztálybeli férfi. (Médiász Ádámnak hívják.)

Eléje tárult a város. Széles panoráma; …ívelésű történetek végződnek így, enyhe esőben. Itt süt a nap – még. De már a délután fölszámolja lassan önmagát – átmegy estébe. S a délutáni Budáról (helyszín 1.) Médiász Ádám átballag az esti Pestre

(helyszín 2.). Előzmény: egy mindennapos mánia.

Médiász Ádám irodakukac az Alumíniumgyárban. Óriási csarnok egyik sarkában, hajólépcsőszerű alkalmatosságon végül is megközelíthetően, található az iroda, ahol mindennap reggel nyolckor megjelenik, ahonnan mindennap délután négykor távozik. S utána: a hetvenes troli. A tizenkettes busz. A kiIencvenegyes busz. Egyórás zötykölődés árán fönn van a Dombon. És akkor félóra lassú, kényelmes séta következik. Azután leballag. A mánia: a séta.

Médiász Ádám lakik: szerencsés ember. Egy szoba hall, összkomfort, már tizenöt éve. VIII. kerület, Lakó utca 3. Kétemeletes ház, sok lakó, sok gyűlölködés.

A hallban könyvtárnyi könyv, dohányzóasztal, fotelek. A szobában, az ágy mellett, RÁDIÓ. Az ággyal szemközt TELEVÍZIÓ. Közbül ebédlőasztal, székek. Ruhásszekrény az előszobában, mosógép és centrifuga a fürdőszobában, kulcs a zárban: Médiász Ádám most érkezett haza.

Fél hét van, keddi nap. A falióra (a hallban) már háromnegyedről beszél. De a falióra siet. Azért kell sietnie, mert Médiász Ádám nem szeret sietni. Ezért a világot előre állította egy negyedórával. Valahol azt a kifejezést olvasta, hogy vannak emberek, akik százhúszat verő szívükkel megelőzik korukat. Az ő százhúszat verő szíve a faliórája volt. Néha, mikor ráesett a pillantása, büszke és jóleső érzéssel nyugtázta, hogy ő is a százhuszasok közé számíthatja magát. Egyébiránt idővel olyannyira hozzászokott az előre állított időhöz, hogy folyton úgy érezte: mások késésben vannak. Reggel a hatórás híreket negyed hétkor olvassák be. Ha valaki azt mondta: „én se most jöttem a hathúszassal" ő rögtön átszámított, s ekkor kiderült, hogy az illető tulajdonképpen a hat harmincötösre gondolt.

Tavasz van, hetvenhat tavasza: május huszonötödike. Az utcán még napfény – a szobában már lámpafény (most kattan a kapcsoló). Kimegyek kávét főzni. Egy gyönge kávé nem árthat; nagyon megkívántam. Kimegy a képből jobbra---------------

--------– és balról belép a következő képbe. (Díszlet: konyha, agglegénykuplerájjal.) Paramm-papamm, hol hallottam ma ezt a dalt?

Dzzzzzzz

– nyom el minden egyéb hangot a kávédaráló.

Hirtelen

(csönd). Áramszünet. Most egy darabig nem látni

……………………………………………………………………….a lába. Dzzz-z-z-z. Ez kész. A többi: már szinte magától. Mire végigszívja a cigarettáját, csöpögtetni kezd a gép. Azután sistergés, pukkanások: elkészült.

Cukor természetesen nem kell. De tej, az igen, az annál inkább. Tejeszacskót a műanyag flakonba; ollóval levágja a sarkát - e célra olló a fiókban - s a flakonba szorított tejeszacskót enyhe dőlésszögben a pohár fölé emelve, kortynyi tejet csurrant a sötétbarna feketébe. A hófehér (tejfehér) folyadék mérges arcot ölt - sötétedik; a kávé pedig elsápad. Már szinte érzi az ízét a szájában.

A poharat csészealjra, a csészealjat (a pohárral) tálcára helyezi. A tálcát (a csészealjjal és a pohárral) jobb kezében egyensúlyozva, bal kezével eloltja a villanyt a konyhában, most néhány másodpercig nem látjuk őt, amíg átmegy a sötét előszobán és a félhomályos hallon. Belép a fénybe, a tálcát a satöbbivel elhelyezi a kétszemélyes ágy egyik oldalán. A tálca néhány percen belül két pirított vajas zsömlével gazdagodik: közelébe kerül egy hamutartó.

Levágja magát az ágyra (az építmény statikai biztonságának határértékeit is igénybe véve), rövid ujjú, kockás inge zsebéből elővesz egy csomag Sopianae-t, bal nadrágzsebéből egy doboz gyufát, és elhelyezi őket a hamutartó mellett. Elfogyasztja a zsömléket, megállapítja, hogy időszerű volna fogorvoshoz menni, bele-belekortyol a kávéba. Most jön a ciga és a gyufaretta. Magában már csak így nevezi őket - fordítva oly unalmas. Mire ezt a cigát is elszívja, negyed (fél) nyolc lesz.

Következnek a fürdőszobai élvezetek. Vastag sugárban zubog alá a víz, és ürítkezésének szaga fanyar iróniában egyesül a fürdőhab illatával. Majd elmerül a vízben, s szinte látja, amint a hab megcsillan göndör, fekete haján - e hajra büszke: ennek is köszönheti, hogy negyven évéből tizet könnyedén letagadhat.

A szobában frottírköpenyben jelenik meg újra.

Háromnegyed nyolc van. (Nyolc.) Tehát bekapcsolja a televíziót, és mérgelődik, hogy már megint csúsznak, még mindig a Híradó megy, holott most kéne kezdődnie a krimi második részének. Sebaj, addig is előveszi a hajszárítót. Kényelmesen elhelyezkedik: olyan kényelemben, amilyet csak egyedül lévő ember engedhet meg magának. Köpenye tárva-nyitva, lábai kéjesen szétvetve az ágy teljes szélességében: vizes haja benedvesíti a díványpárnát. A tévéújság a keze ügyében, belepislant. Csak nemrégiben jött rá, hogy az ilyen jelölés, mint például most ez: V/2, azt jelenti, hogy egy ötrészes sorozat második része következik. Ez nagyon tetszik neki. Szellemesnek találja.

Na végre! Pitty-patty-putty-petty-pötty - ott is nyolc óra lett.        Tadadadadamm-plimm-pá-ramm - idegei máris kellemesen borzonganak. A film elején a narrátor visszaidézi az első részt. McTorlo felügyelőt házkutatás közben egy közismert bűnöző lakásán, az egyik szekrényben találták meg holtan. A közismert bűnöző eltűnt. Neve egyébként Alias Robber. McTorlo barátja és harcostársa, Simple felügyelő kezd nyomozni az ügyben. Ravasz fickó lévén, mozgósítja alvilági ismerőseit, elsősorban Henry Thiefet, akit apró stiklik okán tud sakkban tartani. Thief megígéri, hogy előkeríti Robbert, vagy legalábbis megtudja, hol lelhető ez idő szerint. Simple úgy véli, nem árt, ha ellenőrizteti Thief munkáját, ezért két emberét utánaereszti. Minthogy a sorozat címe - épp most érünk a főcím felirataihoz - A meglepetés, úgy illik, hogy apróbb meglepetések már időközben is előforduljanak. Mint az volt, amit az első rész végén jelentettek a felügyelő emberei: hogy Thief, aki elutazott New Yorkból, jelenleg Chicagóban tartózkodik, Robber társaságában, és a két bűnöző, a nagy meg a kicsi, a legteljesebb barátságban róják a város utcáit.

Elfogyott a kávé. Odakint mentőautó szirénázik. Simple felügyelő irodájában ül, és töri a fejét. Csörög a telefon. Médiász fölveszi, és megkéri édesanyját, telefonáljon egy óra múlva, akkor ér véget a film. Vagy majd ő hívja, az is jó, de most a filmet akarja nézni. Bocs, mama, csók, mama, hívlak. Leteszi. Csörög. Simple fölveszi, és...

………itt most némi magyarázattal tartozunk. Miért nem nézi özv. Médiász Alajosné, szül. Zemplényi Rozália A meglepetés című tévésorozatot? Holott e kellemes, ámbátor immár javakorabeli hölgy lakásán éppúgy található televízió, mint a fiánál; mi több: Rozi néninek (ha szabad őt ezzel a bizalmas megnevezéssel illetnünk) vadonatúj, kitűnő készüléke van. A meglepetés pedig igazán remek sorozatnak ígérkezik. Ha Médiász Ádámot kérdeznénk meg (őt azonban ne zavarjuk most, ha egy mód van rá), lakonikusan ennyit válaszolna: „A mama nem szereti a krimit." Mivel azonban minden magyarázat újabb magyarázatra szorul, mi nem érhetjük be ezzel a felelettel. Sértsen bár családi titkokat, de az érthetőség és a hitelesség kettős követelményének engedve, részletes fejtegetésbe kell bocsátkoznunk.

E búval bélelt század harmincas éveinek legelején, mikor özv. Médiász Alajosnét még Zemplényi Rozáliának hívták, sőt leggyakrabban egyszerűen csak Rozinak, Médiász Alajos nem tudhatta, hogy szerény keretek között induló ifjú élete rövid időn belül milyen jelentékeny fordulatot vesz. Ez idő tájt ugyan már m. kir. alk. volt, egyszerűbben szólva állami alkalmazott, méghozzá nyomozó, ámde a lehető legalacsonyabb beosztásban. A nyilvántartott nyilvánosházakra felügyelő csoportban dolgozott, abban a csoportban, amelyet, munkája fő tárgyának poláris ellentéteként, erkölcsrendészetnek neveztek. Médiász Alajos havi kétszáz pengő fixszel rendelkezett, és később ehhez jött még…

...Zemplényi Rozália, Méghozzá nem is akárhonnan: hanem az egyik nyilvántartott házból. S nem is akármelyikből, hanem a legelegánsabbak egyikéből, a Tükör utcaiból: abból a házból, amelybe Médiász Alajos mindig és kizárólag csak munkaidőben lépett be, akkor is azzal az áhítattal, amivel az ember a számára elérhetetlen környezetben mozog, azzal az alig titkolható szégyenérzettel, amelyet mindenki ismer, aki csak valaha is leselkedett már kulcslyukon át. S e szégyenérzetet még csak tetézte az, hogy Médiász Alajos ifjúi éveiben szigorúan erkölcsös embernek tudta magát, olyannak, aki az efféle bűnnek, fertőnek még a környékét is messze elkerülné, ha tehetné. De mi lenne akkor a kétszáz pengővel?! Ily vegyes gondolatokba mélyedt, valahányszor csak dolga akadt a süppedő szőnyegek, bíbor huzatok, kényelmes heverők eme időn kívüli világában, ahol a fekete zongorát egy vak mester tépte, cibálta.

Zemplényi Rozáliának ebben a fényűző (magyarán félhomályos) környezetben sikerült a főállamügyészt tökéletesen impotenssé tennie. S azontúl annak felesége hálából mindent elintézett a kis Rozinak. Mondanunk sem kell talán, hogy a hölgy a legjobb körökbe volt bejáratos. Először is férjhez adta a lányt. Médiász Alajos volt a szerencsés kiválasztott. Csillogó fekete szeme, élveteg, húsos ajka, izmos termete sok jót ígért. Mindazonáltal a második gyermek után - Médiász Ádámról van szó természetesen - Médiász Alajosné nála is elérte, amit akart: hogy tudniillik Médiász Alajos csak aludni járjon az ágyba. A főállamügyészné – aki egy ideig férje helyett a csinos Médiászt próbálta meg kikúrálni krónikus impotenciájából – rövid úton elérte, hogy Zemplényi Rozália férjét kinevezzék a köztörvényes bűnözőkkel foglalkozó osztály élére, s alig valamivel később pedig az e tárgyba vágó börtön igazgatójának. Havi nyolcszáz pengő plusz hűségjutalmak plusz állami lakás. Mivel Médiász Alajos potenciáját az állami juttatások sem növelték, a házaspár és a főállamügyészné gyöngéd kapcsolata itt megszakadt. Médiász Alajos azonban már így is ott maradt, ahová a család eme konjunkturális éveiben került.

Először a feleségéből ábrándult ki, utána a főállamügyésznéből, utána a főállamügyészből, majd a főállamból, végül az államból. Munkaterületén viszont módja nyílott humánus gondolkodásának gyakorlati érvényesítésére. Köztörvényesei, akik egyébként Alajos papának nevezték, büntetésük letöltése után számíthattak támogatására: vagy munkát szerzett nekik, vagy beszerezte őket a hadseregbe. A doni katasztrófa után úgy döntött, emberségesebb dolog meghosszabbítani a büntetésüket, mint megrövidíteni az életüket, s ezért mindenkit addig tartott börtönben, ameddig csak lehetett. Néhány politikait is áthozatott, rájuk sütve kisebb-nagyobb lopásokat vagy rablásokat. A politikaiak persze tiltakoztak, hol kiabáltak, hol éhségsztrájkoltak; ilyenkor ismét volt ürügy meghosszabbítani benttartózkodásukat, és Médiász Alajos, becsületére legyen mondva, ki is használta ezeket az ürügyeket. Ennek a becsületes következetességnek köszönhette, hogy az a fickó is életben maradt, aki aztán negyvenkilencben följelentette.

Mármost Zemplényi Rozália, férje mián, amúgy sem igen kedvelte a nyomozókat. Amikor pedig negyvenkilenc őszén azért jelent meg náluk két civilruhás, hogy elszállítsa Médiász Alajost, akkor végleg elege lett belőlük. Nos, ezért mondaná kérdésünkre a fia, hogy: „A mama nem szereti a krimit."

Médiász Ádám azonban szereti. Minél fordulatosabb, annál jobb. Ezért az is nagyon tetszik neki, hogy mikor Simple fölveszi a kagylót, Thief hangját hallja.

– Heló, főnök!

– Honnan beszél?

– Chicagóból.

– És mi van Robberrel?

– Egy szállodában lakunk.

– Eddig miért nem értesített?

– Mert, ha van egy kis türelme…

– ...nincs! Maga sokkal gyanúsabb, mint valaha is volt!

– Szóval, mondom, ha van egy kis türelme, nagy fogást csinálhat.

– Nekem Robber éppen elég nagy fogás.

– Csak ne kapkodja el. Ha még néhány napot vár. nemcsak ő akad horogra, hanem egy egész füves társaság.

– Az nem hozzám tartozik. A mi csoportunk gyilkosságokkal foglalkozik. Magának is ez a szerencséje.

– Gyilkossággal is szolgálhatok.

– Nem értem.

– Na ide figyeljen, főnök. Holnapután értesítem, hova küldje a hekusait. Robber azt hiszi, neki dolgozom. Máris túl sokat mondtam, még a fülébe jut. Viszlát.

Simple megérti, hogy nem tehet mást: várnia kell. Tehát végiggondolja az eddigieket. McTorlo holttestén nem találtak erőszakra utaló nyomokat. Ebben a percben hozzák a boncolási jegyzőkönyvet, amelyből egyértelműen kiderül, hogy McTorlo felügyelőt nem gyilkolták meg - egyszerűen csak meghalt. Szívszélhűdés érte. Méghozzá alig néhány órával ama házkutatás előtt, amelyet egy nappal korábban maga McTorlo rendelt el, azt gondolva, hogy Robbernél nagy mennyiségű kábítószerre lelhetnek. E kábítószer lett volna az egyik döntő bűnjel abban a gyilkossági ügyben, amelyben Robbernek komoly esélyei voltak a vádlottak padjára kerülni. De hát most se fű, se Robber - csak egy halott felügyelő. Pedig két órával a házkutatás előtt Robber lakását már három zsaru figyelte. Sem be, sem ki senki. Tehát McTorlo már órák óta ott volt a lakásban. Különben sem valószínű, hogy egy jól ismert bűnöző csak úgy a lakásába csempéssze egy felügyelő holttestét, ha egyszer - a jelek szerint - ártatlan annak halálában. Mindezt Simple kifejti a beosztottjának, Yardnak, aki buzgón helyesel. Médiász Ádám gyanúsnak találja Yard buzgó helyeslését. Aztán eszébe jut, hogy még föl kell hívnia az anyját, és ettől ideges lesz.

Simple és Yard kocsiba vágják magukat, átcikáznak a városon, megérkeznek Robber lakására. Még egyszer, a korábbinál is alaposabban átkutatják a lakást –  de nem találnak semmi érdemlegeset. Már indulnak vissza, amikor Yard az előszobában, az esernyőtartóban rábukkan egy noteszra. A notesz belső címlapján, a megfelelő rovatban, ott áll a tulajdonos neve: Robert McTorlo. És az R betűs nevek között az első: Alias Robber.

Médiász Ádámnak itt rá kell gyújtania. Hát persze! Hiszen McTorlónak tudnia kellett Robber lakcímét ahhoz, hogy elrendelhesse a házkutatást! S Yard beszélt is az első részben a halott felügyelő zsenialitásáról. Azt mondta, csak McTorlo volt olyan ügyes, hogy megtalálja az eltűntnek hitt Robbert. Simple meg is sértődött, ezt hallván, de ez az emlék elhalványult azóta. S most a kép is elhalványul, és rákopírozódik az undok fölirat: