~ VILÁGHÍRES OPERÁK ~

A SEVILLAI
BORBÉLY

Gioacchino Rossini

(1792–1868)

KOSSUTH KIADÓ

Tartalom

A SZERZŐ

GIOACCHINO ROSSINI ÉLETE

VELENCE MEGHÓDÍTÁSA

A NÁPOLYI CIKLUS

SIKEREK KÜLFÖLDÖN

A PÁRIZSI KORSZAK

AZ ÚT VÉGE

ROSSINI HATÁSA AZ OPERA MŰFAJÁRA

A SEVILLAI BORBÉLY

A VÍGOPERA VIRÁGKORA

A LIBRETTÓ

A BEMUTATÓT MEGELŐZŐ NEHÉZSÉGEK

BOTRÁNYTÓL A SIKERIG

AZ OPERA UTÓÉLETE

A CSELEKMÉNY

A SEVILLAI BORBÉLY MAGYARORSZÁGON

„HANGÁSZKARHOZ NEM SZOKOTT EMBEREK”

BUDAPESTI BORBÉLY

A SEVILLAI BORBÉLY LEGSZEBB RÉSZLETEI

I. FELVONÁS – FIGARO BELÉPŐJE

I. FELVONÁS – ROSINA KAVATINÁJA

I. FELVONÁS – RÉSZLET A FINÁLÉBÓL

II. FELVONÁS – FINÁLÉ

AZ OPERA CSILLAGAI

MARIA CALLAS

LUIGI ALVA

AZ OPERA TITOKZATOS VILÁGA

A XX. SZÁZADI OPERA

NEMZETI SZÍNEZETŰ OPERÁK

A KLASSZICIZMUS ÉS AZ AVANTGÁRD ÖSSZECSAPÁSA

IMPRESSZUM

A SZERZŐ

GIOACCHINO ROSSINI ÉLETE

Rossini kifinomult humorérzéke méltóságot kölcsönzött az addig közönségesnek tartott vígoperának. Az olasz zeneszerző nemcsak hatalmas hírnévre tett szert, de megszilárdította az olasz opera vezető szerepét Európában.

Gioacchino Rossini 1792. február 29-én született Pesaróban, családja egyetlen gyermekeként. Édesapja, a kirobbanó kedélye miatt csak Vivazzaként, azaz „Jókedvűként” emlegetett Giuseppe Antonio Lugóból költözött a kis adriai kikötővárosba. Bár szívesen hivatkozott jómódú felmenőire, akik közül egy a ferrarai udvar követe volt, ő maga a város trombitásaként (kikiáltójaként) és a helyi színház kürtöseként nem dicsekedhetett jelentős jövedelemmel. Pesaróban ismerkedett meg későbbi feleségével, a helyi pék jókedvű és híresen szép leányával, Anna Guidarinivel, aki varrónőként kereste kenyerét. A család élete nyugalomban telt, mígnem Vivazza bele nem folyt a politikába: szerepet vállalt a republikánus mozgalomban, és 1797-ben ő fogadta a megszálló francia csapatokat. Miután nem sokkal később a városka újra a Pápai Állam fennhatósága alá került, Vivazza elveszítette állását. Ezután csatlakozott a pesarói hazafiakhoz, és egyetlen éjszaka alatt elfoglalták a várost, majd csatlakoztak a napóleoni Ciszalpin Köztársasághoz. 1799-ben aztán megint fordult a politikai szerencse, a franciákat kiverték a Pápai Állam területéről, Rossini édesapja pedig egy évre börtönbe került, s városi hivatalát sem kapta vissza.

A kürtjátékos és énekesnőnek felcsapott felesége kénytelen volt vándorszínészként, -zenészként megélhetést keresni, bejárva Itália nagyvárosait. Ezalatt gyermeküket a nagyanyja és a nagynénje felügyeletére bízták Pesaróban.

Rossini a fennmaradt anekdoták szerint meglehetősen nehezen irányítható gyermek volt, és kifejezetten lusta diáknak tartották, azonban az ének- és zenetanulás érdekelte, és a szereplés sem jelentett gondot számára. A kürtjátékot édesapja segítségével sajátította el, emellett zongorázni, énekelni és csembalózni is megtanult, s autodidakta módon ismerkedett meg a brácsajáték alapjaival is. Zeneszerzést is tanult, s gyakorlatként egyházi darabokat komponált.

1804-ben a család, a jobb élet reményében, Bolognába költözött, ahol Rossini hegedülni is megtanult. Tizennégy éves korára már akkora gyakorlattal rendelkezett, hogy több kisebb színház is felkérte a karvezetői feladatok ellátására, fiúszopránként pedig ő maga is többször színpadra lépett. Alig múlt tizennégy esztendős, amikor tehetségét felismerve, korengedménnyel felvették az Accademia Filarmonica tagjai közé, majd 1806-ban a Liceo Musicale gordonkaszakos hallgatója lett. Ekkoriban születtek első szonátái és szimfóniái, és ekkor, 1806-ban komponálta első opera seriáját (nagyopera, melyben nincsenek vidám jelenetek), Demetrio e Polibio címmel (1812-ben mutatták be). Tanulmányait 1810-ben fejezte be a líceumban, az iskola nagydíjának pályázatára írt korai kantátája (1808) Haydn és Mozart hatását mutatja. Ebben az időszakban komponált nyitányokat, dalokat, kamarazenei és egyházi műveket egyaránt, de leginkább az opera világa vonzotta.

ZSENIÁLIS ÉS SZEMTELEN
Domenico Mombelli, a kor híres tenoristája a feleségével és leányaival alapított kis vándortársulattal járta Itália városait. Egyik bolognai előadásukat látva egy híresen szép hölgy megkérte az ifjú Rossinit, hogy szerezze meg az egyik ária kottáját. A tenorista azonban nem adta oda a másolatot, ezért a sértett Rossini aznap este beült az előadásra, majd emlékezetből elkészítette az ária ének-zongora kivonatát, melyet aztán Mombelli orra elé tolt. Az énekes először csalásra gyanakodott, mire Rossini önérzetesen azt válaszolta, hogy ha még kétszer végighallgatja az előadást, fejből lejegyzi az egész darabot. Mombellinek megtetszett a fiú zsenialitása és szemtelensége, s később rendelt is tőle darabot.

CRESCENDO HATÁS
A crescendo kifejezés jelentése: „növekedve”, „növekvő hangerővel”. Az olasz zeneszerző operáinak feltűnő jellegzetessége az úgynevezett Rossini-crescendo: hosszú, erős fokozás, amelyet a komponista úgy ért el, hogy fokozatosan egyre több hangszer csatlakozik a játékhoz. A komponista oly gyakran élt ezzel a módszerrel, hogy sokszor csak Signor Crescendó-ként emlegették.

Mindössze tizennyolc éves volt, amikor a család barátai, az operaénekes Morandiék beajánlották egy velencei színház impresszáriójának, aki egyfelvonásos vígopera komponálására kérte fel. így született meg, alig néhány nap alatt első operája, A házassági szerződés. A bemutatóra 1810 novemberében került sor, és sikere túlmutatott a lagúnák városának határain. Megbízást kapott Velencén kívül Bolognából és Ferrarából is. Korai művei közül meg kell említenünk a ferrarai hercegi színház számára készített félig opera, félig az oratórium műfajába sorolható művet, a Kürosz Babilonbant (1812), melyben először tűnt fel a későbbi Rossini-operákban is gyakran alkalmazott, úgynevezett viharzene. A selyemlétra (1812) című vígopera nem jelentett igazi sikert, ám nyitánya, önálló zenekari műként, napjainkban is gyakran csendül fel a koncerttermekben.