~ VILÁGHÍRES OPERÁK ~

BAJAZZÓK

Ruggero Leoncavallo

(1857–1919)

KOSSUTH KIADÓ

Tartalom

A SZERZŐ

Ruggero Leoncavallo élete

Az első próbálkozások

A Bajazzók sikertörténete

Későbbi alkotások

A BAJAZZÓK

A verizmus diadala

Támogatás a konkurenciától

Végre elérkezett a lehetőség

Az elválaszthatatlan kettős

A siker elpártol mellőle

A cselekmény

A BAJAZZÓK MAGYARORSZÁGON

ó„Sikere kétségbe nem vonható”ó

A BAJAZZÓK LEGSZEBB RÉSZLETEI

Prológ

I. felvonás – A komédiások érkezése

I. felvonás – Madárdal

I. felvonás – Canio áriája

II. felvonás – Arlecchino szerenádja

AZ OPERA CSILLAGAI

Mario Del Monaco

Lucine Amara

Leonard Warren

AZ OPERA TITKAI

A zarzuela

A műfaj fejlődése

Az aranykor

IMPRESSZUM

A SZERZŐ

Ruggero Leoncavallo élete

Az olasz zeneszerző ifjú korában Wagner eszményét követve saját maga írta operáinak szövegkönyvét. A cselekmény drámaiságát és valószerűségét hangsúlyozó, verista stílus jeles képviselője volt.

Ruggero Leoncavallo 1857. április 23-án született Nápolyban, egy pugliai nemesi családban. Édesapja rendőrprefektus – később törvényszéki bíró – volt, ezért a család gyakran költözött egyik városból a másikba. Így jutottak el 1865-ben a calabriai Montalto Uffugóba, ahol a családfő egy szenvedélyes bűncselekményben ítélkezett: egy színész féltékenységi rohamában megölte feleségét. Az ügy annyira megragadta a gyermek Ruggero képzeletét, hogy később a Bajazzók (I Pagliacci) alaptörténetéül szolgált.

Ruggero zenei tehetsége igen korán megmutatkozott, így már kilencévesen felvételt nyert a nápolyi San Pietro a Majella Konzervatóriumba, ahol eleinte zongorát, később pedig zeneszerzést tanult.

Édesapja nem támogatta a fiú zeneszerzői ambícióit, így Ruggero 1876-ban Bolognába utazott, és beiratkozott az egyetem bölcsészkarára, ahol később diplomát is szerzett. Az akkor Európa-szerte ismert költő és klasszika-filológia tanár, Enotrio Románo – művésznevén Carducci – tanítványaként bontakozott ki tehetsége az irodalom és a színház iránt. Később a milánói konzervatóriumban, Amilcare Ponchielli irányításával képezte magát.

„El sem tudom képzelni, hogy egy műalkotás ne így jöjjön létre. Bennem a szavak és a hangjegyek egyszerre születnek; legalábbis miközben a szöveget írom, a szerkezet, a zene váza fokozatosan társul mellé. A szócséplés, a részletek kidolgozása később jön.”
Ruggero Leoncavallo

Az első próbálkozások

Bolognában kezdett dolgozni első művén: a Chatterton című operát 1878-ban fejezte be. A bemutatót egy bolognai üzletember szervezte, aki azonban az előadás előtt néhány nappal magára hagyta az ifjú zeneszerzőt. A csalódott és pénztelen Leoncavallo ének- és zongoraleckékből, zenekritikák írásából próbálta fenntartani magát, emellett kávéházakban zongorázott.

Az alkotói munkát mindezek ellenére sem adta fel, és az 1880-as években – Wagner hatására – Crepusculum címmel nagyszabású trilógia megírásába kezdett az itáliai reneszánsz nagy alakjairól. Az első darab, A Mediciek bemutatott részletei azonban nem nyerték el a megrendelő zeneműkiadó, Giulio Ricordi tetszését, aki felbontotta a szerződésüket. Leoncavallo és Ricordi munkakapcsolata egyébként sem volt igazán jó. Egy újságíró barátja, Marco Sala már jóval korábban felhívta figyelmét a következőkre: „Minden körülmények között ragaszkodj a munkádhoz, és tartsd nyitva a szemed. Ne felejtsd el, hogy a Ricordi-ház a megvásárolt műveket elsüllyeszti…” S valóban, a milánói kiadó többször is megakadályozta, hogy A Medicieket bemutassák, s inkább Alfredo Catalani (1854–1893) La Wally (1892) című operáját támogatta. Sőt, állítólag képes volt külön díjat felajánlani a torinói és velencei vállalkozóknak, ha lemondanak A Mediciekről kedvelt szerzője, Puccini Edgar (1889) című operájának javára.