NAGY CIVILIZÁCIÓK

FRANK BIRODALOM

KOSSUTH KIADÓ

NAGY KÁROLY GESTÁJA

A Merovingok{1} által alapított Frank Királyságot, az úgy nevezett Regnum Francorumot a VIII. század elején három részre osztották fel: Austrasiára, Neustriára és Burgundiára. A rész királyságok tényleges irányítása az „udvarnagyok”, az az a majordomusok{2} kezében volt. Martell Károly fia, Kis Pippin, aki Austrasia majordomusa volt, megfosztotta trónjától III. Childerichet (ur. 743–751), az utolsó Meroving királyt, és Soissons-ban királlyá koronáztatta magát. Az ő uralkodásától számítható a Karolingok kora, a dinasztia elnevezés azonban apjára, Martell Károlyra, azaz Carolus Martellusra utal.

 Az új uralkodó jogi alapot keresett tettének igazolására, amiben a longobárdok{3} itáliai terjeszkedése miatt erős szövetségest kereső Zakariás pápa (741–752) sietett a segítségére. Az így született új dinasztia a pápai támogatás révén igyekezett megerősíteni hatalmát, viszonzásképp pedig vállalta a római egyház védelmezőjének szerepét.

 Pippin politikai és katonai téren egyaránt fontos sikereket ért el. Győzelmet aratott a Frank Királyságot a Pireneusi-félsziget felől fenyegető mórok{4} felett, valamint leverte az Aquitániában kitört lázadást. Ezzel egy időben létrehozta a Pápai Államot, hogy a római egyházzal fennálló szövetségét megerősítse.

 Halála előtt, 768-ban a királyságot felosztotta fiai, Karlmann és Károly között. Karlmann 771-ben bekövetkezett halála után Károly újból egyesítette a királyságot, amely ekkor már Neustriából, Austrasiából, Aquitániából, Burgundiából és Provence-ból állt. A királyság határainak kiterjesztésére törekvő Nagy Károly (768–814) sorra vezette hadjáratait, melyek egyik legfontosabb eredménye a longobárdok leigázása volt. 774-ben I. Adorján pápa (772–795) a frankok{5} és a longobárdok királyává koronázta (Rex Francorum et Longobardorum).

 Az Avar Királyságot 796-ban földig rombolta, majd keresztény hitre térítette a szászokat{6} és a frízeket{7}. A Pireneusok túloldalán azonban nem sikerült eljutnia az Ebro folyóig, hogy elfoglalhassa Zaragozát, mivel a mórok útját állták. Miután több népet is uralma alá hajtott, királysága határait keleten az Elba folyóig, délnyugaton a Spanyol Őrgrófságig{8} terjesztette ki. III. Leó pápa (795–816) 800 karácsonyán Nagy Károlyt római császárrá koronázta. A Karoling-dinasztia ezzel hivatalosan is a Nyugatrómai Birodalom örökösévé, illetve a kereszténység védelmezőjévé vált, a pápa hatalma pedig ettől kezdve vallási és egyházi kérdésekre korlátozódott.

 Nagy Károly trónszéke jelképezte a Frank Birodalom középpontját, bár a császárság központja valójában ott volt, ahol az uralkodó éppen tartózkodott. Uralkodása alatt ismét irányadó lett a korábbi évszázadok folyamán elveszett római szellemiség.

 A későbbiekben ezt a kulturális virágzást nevezték el karoling reneszánsznak. Károly egyik első intézkedéseként egységes írásmódot (karoling minuszkula) vezetett be az egész birodalomban, ami megkönnyítette az írás és az olvasás elterjedését. Támogatta a leigázott népek megtérítésében fontos szerephez jutó kolostorok és katedrálisok építését. Megszervezte az egyházi és közigazgatási egységeket, valamint iskolákat és akadémiákat alapított, amelyek „kulturális forradalmának” terjesztői lettek.

A BIRODALOM KITERJEDÉSE

A karoling kultúra ki alakulásának és megerősödésének színtere Nyugat-Európa, ahol azonban jelentős civilizációs szakadék húzódott a Nyugatrómai Birodalom és a Rómát szüntelenül támadó germán népek között. Az úgy nevezett barbár{9} népek közül – a rómaiak mind azon népcsoportokat, amelyek nem tartoztak a birodalom hoz, barbárnak neveztek – a frankok erős szövetséget kötöttek a római egyházzal, és a keresztény vallás segítségével meg vetették a Frank Birodalom alapjait.

LEIGÁZNI, BEKEBELEZNI, MEGTÉRÍTENI

Nagy Károly, a Frank Birodalom megalapítója igyekezett visszaszorítani a korszak másik két nagyhatalmát, a Bizánci Birodalmat és az iszlám államalakulatokat. Birodalomépítő politikájának lényegét jól érzékelteti terjeszkedő szándéka. A szomszédos népeket leigázta, területüket bekebelezte, majd a lakosságot keresztény hitre térítet te. Ez történt az angol szász törzsekkel is.

A JOGI FOLYTONOSSÁG KÉRDÉSE

A Frank Birodalom létrejöttének egyik legfontosabb eszmei alapja az a meggyőződés volt, hogy az új állam alakulat nem más, mint az egykori Nyugat római Birodalom örököse, jog utódja. Ez voltaképpen az ókor egyfajta restaurációját jelentette. A „nyugati kultúra” ideáját még ma napság is gyakran kötik Aachen újító szellemiségéhez. Nem véletlenül hangsúlyozza Nagy Károly jelentőségét, s jelöli meg korai előzményeként Aachent még az Európai Unió is. A Római Birodalom öröksége a korabeli szellemi elit elképzelése szerint a klasszikus görög kultúra folytatását is magában foglalta. A történészek egyenesen úgy be szélnek a karoling reneszánszról, mint az itáliai megújulást előkészítő korszakról.

GAZDASÁGI VISSZAESÉS ÉS FELLENDÜLÉS

A Frank Birodalom Nyugat-Európa gazdaságának nagymértékű visszaesése idején jött létre. A termés szűkös volt, s nem állt rendelkezésre elegendő élelmiszer-tartalék. A mezőgazdasági termelés az önellátás szintjét is alig tudta biztosítani, Nagy Károly birodalmának lakossága ezért állandóan ki volt téve az éhínség és a különböző járványok fenyegetésének. A feudális állam megszervezésének következtében azonban megindult a fejlődés. A termelőeszközök korszerűsödése, a termelési eljárások modernizációja az árutermelő gazdálkodás kialakulásához vezetett.

A NEMESSÉG KIALAKULÁSA

A feudalizmus kezdetei a Római Birodalom bukása és a Frank Birodalom létrejötte közötti átmeneti időszakig nyúlnak vissza. A birodalom határvidékén élő régi római arisztokrácia a germán betörések időszakában fontos szerepet játszott. Az önálló nagybirtokok és uraik, a földbirtokosok biztosították a birodalom védelmét. Nagy Károly a Frank Birodalom fennhatósága alatt új társadalmi rendbe szervezte ezt a réteget, amelynek tagjait immár nemességnek hívták.

{1} Az első frank uralkodói dinasztia neve. A szó Merovech nevéből származik, aki Childerich apja, illetve az első keresztény frank király, Chlodvig nagyapja volt. Egyes történészek azonban megkérdőjelezik Merovech létezését.

{2} Frank eredetű tisztségviselő, akinek feladata – a miniszterhez hasonlóan – a királyság kormányzása, illetve a király által meghatározott politika érvényesítése volt. A majordomus idővel a legfontosabb hatalmi tényezővé vált a Frank Királyságban.

{3} A Római Birodalom területén utolsóként letelepült barbár törzs, amely Rómáig is eljutott. 568-ban létrehozták királyságukat Itáliában, amelyet Nagy Károly 774-Tartományi kormányzó a Frank Birodalom keleti részén. A tisztben számolt fel, miután a longobárdok a pápai állam létét fenyegették.

{4} Észak-afrikai eredetű népcsoport, tulajdonképpen arabok, akik a VIII–XV. század között megszállás alatt tartották az Ibériai-félsziget nagy részét.

{5} A III. században a Rajna középs és alsó folyásánál letelepedett germán népcsoport. Két évszázaddal később a frankok behatoltak a Római Birodalom területére, és Galliában telepedtek le, ahol hamarosan felvették a kereszténységet. A Frank Királyság alkotta a későbbi Frank Birodalom alapját.

{6} Alsó-Szászországban a III. század közepén letelepedett népcsoport, amely Anglia népességének egyik meghatározó etnikumává vált.

{7} Az Északi-tenger déli partjainál élő frízek a szászok és az angolok nyugati szomszédai voltak. Egy részük Angliába vándorolt, s be-olvadt az angolszász népekbe, a maradék frízek pedig a frank királyságok területén telepedtek le.

{8} Határ menti terület, amelynek élén a határok védelmével megbízott, saját hadsereggel rendelkező őrgróf állt a Frank Birodalom idején.

{9} Görög eredetű szó. A rómaiak barbárnak neveztek minden olyan népet, amely nem beszélt latinul, és nem tartozott a birodalom fennhatósága alá.