Örök háború az örök békéért

Mi történt és miért 2001. szeptember 11-én?

A pénzuralmi világrend győzelméért indított háború kezdetét jelezték a Világkereskedelmi Központ fáklyaként lángoló tornyai 2001. szeptember 11-én. A leomló épületek robaja harsonaszóként tudatta a világgal: megindult „a terror elleni harc”, az örök háború az „örök békéért”. Ez a vég nélküli háború az emberiség vagyonának teljes kisajátításáért és a világhatalom végső centralizálásáért folyik. A pénzuralom világrendje és a hatalomnak egy szűk globális elit kezében történő koncentrálódása azonban világméretű zsákutca. Ennek az új világrendnek nem az élet fennmaradásához szükséges erőforrások megóvása a célja, hanem a pénzvagyonos réteg végtelen gazdagodásának biztosítása a kamatkényszeren alapuló magánpénzrendszer segítségével. Véges Földünkön azonban semmi nem növekedhet végtelenül, még egyes kivételezettek gazdagodása sem. Ezt egyre többen tudják. A világuralomra törő nemzetközi pénzügyi közösség és hálózata ezért csak erőszakkal és agymosással tudja rákényszeríteni az emberiségre az eladósítás és kamatkényszer, a beteges túlvagyonosodás és szélsőséges szegényedés világrendjét. Csak háborúval tudja az emberiséget belekényszeríteni ebbe a világzsákutcába. 9/11 tragédiájával sokkolni kívánták a békés és szabadságszerető amerikai népet, hogy megszerezzék támogatását világuralmi törekvéseik gyorsabb megvalósítását célzó háborújukhoz. Ezért oly sok a rejtegetnivaló, a megválaszolatlan kérdés 9/11 rettenetes tragédiájával kapcsolatosan.

Ma már tudjuk, hogy a hivatalos magyarázat minden részében ingatag és hemzseg az ellentmondástól, bárhová is nyúlunk. A hiányzó vagy hamis válaszok tömegével vetik fel a kérdéseket. Nemcsak az áldozatok hozzátartozói, az amerikaiak keresik az igaz válaszokat. Világtörténelmi eseményről van szó, ezért érthető, hogy az egész világ tudni akarja az igazat: mi történt és miért 2001. szeptember 11-én New Yorkban és Washingtonban? Hol voltak azok a felelős vezetők, akiknek intézkedniük kellett volna e tragédia megelőzése és elhárítása érdekében? Kezdjük ezért az amerikai hadsereg központjánál, a Pentagonnál, és az Egyesült Államok legmagasabb rangú egyenruhás katonájánál. Hol volt ő, és miért nem intézkedett?

Az oknyomozó francia újságíró, Thierry Meyssan: 11 septembre 2001, L’effroyable imposture (A rettenetes csalás – Editions Carnot / mars 2002) című könyvében nem kevesebbet állít, minthogy 2001. szeptember 11-én nem zuhant le repülőgép a Pentagon épületére. Tekintsük át vele együtt mi is, hogy milyen jelentések érkeztek az Egyesült Államok hadseregét irányító központ ellen végrehajtott terrorista akcióról.

2001. szeptember 11-én, röviddel 10 óra előtt a Védelmi Minisztérium a következő jelentést tette közzé Washingtonban:

„A Védelmi Minisztérium reagált a ma reggel 9 óra 38 perckor végrehajtott támadásra. Az áldozatok számáról jelenleg még nem állnak rendelkezésre adatok. A személyzet megsebesült tagjait a közeli kórházakba szállították. A Védelmi Minisztérium irányítója Donald S. Rumsfeld e szégyenteljes támadás során életüket vesztett vagy megsebesült személyek családtagjainak őszinte részvétét fejezte ki. A műveleteket a Pentagonban lévő parancsnoki központjából irányítja. Az épületből minden személyt eltávolítottak, mialatt a Védelmi Minisztérium mentőszolgálata és a környező helyiségek tűzoltóságai a tüzet oltották és orvosi segítséget nyújtottak. Első becslések szerint a kár jelentős. Ennek ellenére a Pentagonnak másnap reggel ismét működnie kell. Az épület lerombolt részei helyére pótmunkahelyeket jelölnek ki.”

A Reuters hírügynökség első helyszíni jelentése szerint egy helikopter robbant fel a Pentagon felett. Ezt egy demokrata párti politikai tanácsadó, név szerint Paul Begala, az Associated Press (AP) hírügynökségnek megerősítette. Néhány perc múlva azonban a Védelmi Minisztérium arról tudósított, hogy repülőgép zuhant a Pentagonra. Ezt megerősítette Bob Ney szenátor egyik munkatársa, aki a Pentagon felé hajtva egy Boeing repülőgépet látott lezuhanni. Mark Kirk szenátor, aki éppen a védelmi miniszterrel reggelizett a Pentagonban, az épületből távozva látta, hogy egy nagy repülőgép a földbe fúródott. Rumsfeld nyomban a helyszínre sietett, hogy segítsen az áldozatokon.

Az arlingtoni tűzoltók (az amerikai főváros kétharmada ugyanis nem a szorosan vett Washington D. C.-be, hanem a környező településekhez tartozik; így a Pentagon is Arlingtonban van) a FEMA (Federal Emergency Management Agency – Szövetségi Szükségállapot-irányító Hatóság) által is támogatva együtt oltották a tüzet a Reagan repülőtér különleges tűzoltóegységével. Ezután a sajtó képviselőit már távol tartották a helyszíntől. Csak az ún. body-bagseket, a holttesteket tartalmazó zsákokat filmezhették. Az AP-nek azonban sikerült olyan fényképfelvételekhez jutnia, amelyeket egy magánszemély az egyik közeli magas épületről készített a tűzoltók megérkezéséről.

Richard Myers tábornok, a Vezérkari Főnökök Egyesített Tanácsának helyettes elnöke több óra múltán közölte, hogy az American Airlines Boeing–757-200 típusú, 077-es számú járata, amely a Dulles repülőtérről szállt fel Los Angeles irányába, eltűnt a földi légi irányítás látószögéből 8 óra 55 perckor. A hírügynökségek arról kezdtek híreket továbbítani, hogy 800 körül van a halálos áldozatok száma. Ez teljesen légből kapott szám volt, amit aztán maga Rumsfeld cáfolt meg a következő nap. A Pentagon elleni akció sokkhatásként érte a világot, mert azt jelentette, hogy a világ legerősebb hadserege nem képes a saját központját megvédeni.

Az eddig ismertetett körülmények első hallásra meggyőzőnek tűnnek, ha azonban tovább vizsgáljuk a konkrét részleteket, akkor már ellentmondásokba ütközünk. A Federal Aviation Administration (Szövetségi Légiközlekedési Igazgatóság), az FAA, amely a polgári repülést felügyeli, azt közölte a Christian Science Monitor című lap tudósítójával, hogy a Boeing 8 óra 55 perckor mintegy 10 000 méter magasban eltűnt, s nem válaszolt a felszólításokra. Transzpondere (kapcsolattartó rádió adó-vevő berendezése) néma maradt, és ebből áramkiesésre következtettek. A pilóta azonban, aki még mindig nem válaszolt, egyszer csak bekapcsolt egy rádiót, és ezen keresztül – erős arab kiejtéssel – fenyegetést lehetett hallani, majd a gép Washington irányába fordult és nyoma veszett.

Ezt követően a földi repülőgép-irányítók az előírásoknak megfelelően jelentették a repülőgép eltérítését az illetékes légügyi hatóságnak, a Federal Aviation Administrationnek, az FAA-nak. Azoknak, akiknek azonban országos szinten döntést kellett volna hozniuk, nem voltak jelen. Kanadában tartózkodtak egy szakmai tanácskozáson. Az abban az időpontban uralkodó zűrzavarban az FAA szolgálatban lévő tagjai azt hitték, hogy a New Yorkban eltérített gépekről érkezett újabb bejelentés. Csak félóra múlva értették meg, hogy egy harmadik repülőgép-eltérítésről van szó, s csak ezután értesítették a katonai hatóságokat a kötelező előírások szerint.

2001. szeptember 13-án a szenátus illetékes bizottsága meghallgatta Richard Myers tábornokot. Ebből derült ki, hogy a katonai vezetés képtelen volt megfelelő intézkedéseket hozni. A szenátorok úgy látták, hogy súlyos mulasztások történtek. Azért, hogy olvasóink is kialakíthassák saját véleményüket, ismertetjük a Richard Myers tábornok meghallgatásáról készült jegyzőkönyvet. A Pentagon elleni akció időpontjában Myers Cleland szenátor hivatalában tartózkodott. Késve érkezett a Pentagonba, ahol a National Military Command Centerből (a Nemzeti Katonai Parancsnoki Központból) irányította – a Vezérkari Főnökök Egyesített Tanácsának akkor még helyettes elnökeként – a szükségessé vált katonai lépéseket. Az Egyesített Vezérkar főnöke, Shelton tábornok ebben az időpontban Brüsszelben tartózkodott.

Szó szerint idézünk Richard Myers tábornok meghallgatásából: (Az eredeti angol szöveg elérhető az amerikai szenátus fegyveres erőkkel foglalkozó honlapján: www.senate.gov/˜armed_services):

„Carl Levin szenátor: Kapcsolatba lépett-e a Védelmi Minisztérium az FAA-val vagy az FBI-jal vagy más hatósággal, miután a két először eltérített repülőgép a World Trade Centerbe csapódott, és mielőtt a Pentagont támadás érte volna?

Richard Myers tábornok: Uraim, nem ismerem a választ ezekre a kérdésekre. E meghallgatás nyilvánosságra hozatalához függelékként becsatolhatom.

Levin: Köszönöm. Hozott-e a Védelmi Minisztérium intézkedéseket egy meghatározott gép ellen? Vagy felszólították-e, hogy intézkedjen?

Myers: Uraim, mi…

Levin: Foganatosítottak-e ellenintézkedéseket például? Adtak-e ki nyilatkozatot, hogy a Pennsylvania felett lehuzant gépet lelőtték? Ezek a híresztelések tartják magukat.

Myers: Elnök úr, a fegyveres erők egyetlenegy repülőgépet sem lőttek le. Amikor a fenyegetés módja világossá vált, parancsot adtunk az elfogó vadászok, az AWACS-gépek, a radar- és üzemanyag-szállító gépek felszállására; a megfigyelőrendszerek bekapcsolására arra az esetre, ha további kalózrepülőgépek az FAA-rendszerbe benyomulnának. De soha nem adtunk parancsot erőszak alkalmazására.

Levin: Az ön által említett parancsot a Pentagont ért becsapódás előtt vagy után adták-e ki? Tudja-e ezt ön?

Myers: Amennyire tájékoztatva vagyok, ezt a parancsot a Pentagonba történt becsapódás után adták ki…

Bill Nelson szenátor: Elnök úr, engedje meg, hogy felhívjam a figyelmét a következőkre: A CNN kronológiáját idézem: 9 óra 3 perckor a United Airlines repülőgépe a World Trade Center déli tornyába zuhant, 9 óra 43 perckor az American Airlines 77-es számú járata a Pentagonba csapódott. 10 óra 10 perckor a United Airlines 93-as járata lezuhant Pennsylvania felett. Ebből adódik, hogy 40 percnyi idő telt el a második torony elleni támadás és a Pentagon feletti lezuhanás között, továbbá 1 óra 7 percnyi az eltelt idő a Pennsylvania feletti lezuhanásig.

Levin: Nem ismerjük azt a pontos időpontot, amikor az FAA, az FBI vagy más hatóság jelezte volna a Pentagonnak a veszélyt vagy tájékoztatott volna arról, hogy egy repülőgép az irányát megváltoztatta, illetve ehhez hasonló eseményről.

Myers: Válaszolhatok erre. A World Trade Centert ért támadás első pillanatában összehívtuk a válságstábot. Ez nyomban az esemény után történt. Azonnal megkezdtük a konzultációt az állami ügynökségekkel. Csupán azt nem tudom, hogy a NORAD (North American Aerospace Defense Command – Észak-amerikai Légvédelmi Parancsnokság – D. J.) mikor adott parancsot a vadászgépek felszállására. Ezt a pillanatot nem ismerem.

Levin: Azt az időpontot sem, amely után önnél tudakozódtam: Vagyis az FAA, vagy az FBI tájékoztatta-e önt, hogy más repülőgépek el lettek térítve útirányuktól, visszafordultak vagy Washington irányába repültek – adott volna bármely hatóság a legcsekélyebb jelzést is. Ha nem adott, akkor ez nyilvánvaló gyengeség.

Myers: Pontosan.

Levin: Ami azonban fontosabb, legyen olyan szíves és szerezze be számunkra ezeket az információkat.

Myers: Ezek valószínűleg már készen is vannak. Mint emlékezhetnek, abban az időpontban nem tartózkodtam a Pentagonban. Ezért ez az ügy egy kissé zavaros. Ezt követően megkaptuk a NORAD-tól az információkat a többi aggodalmat okozó repülőgépre vonatkozóan, amelyeket az FAA továbbított szabályszerűen a NORAD-nak. Ezután értesültünk arról a repülőről, amelyik Pennsylvaniában lezuhant. Ismétlem, nem tudom, vajon bevetettek-e ellenük elfogó vadászokat.

Levin: Legyen szíves, juttassa el hozzánk a pontos időadatokat. Tudjuk, hogy ön ezeket nem ismeri.

Myers: Be fogjuk szerezni azokat…”

A NORAD, hogy ennek a kínos szenátusi meghallgatásnak a hatását semlegesítse, 2001. szeptember 14-én közleményt bocsátott ki. Eszerint a NORAD 9 óra 24 perckor szerzett tudomást a gépeltérítésről. Nyomban parancsot adott a virginiai Langleyban lévő támaszponton két F–16-os vadászgépnek, hogy fogják el a Boeinget. De mivel a légierő (Air Force) illetékesei nem tudták, hol található az elfogandó gép – azt feltételezték, hogy New Yorkban hajtanak végre akciót – ezért a vadászokat északi irányba küldték. Egy katonai sportrepülőgép, amely az amerikai elnök rendelkezésére álló St. Andrew-támaszpontról szállt fel, véletlenül találkozott a Boeinggel. Beazonosította azt, de már későn.

Nehéz eldönteni, hogy a NORAD-nak ez a közleménye kielégítőbb-e, mint amit Myers tábornok állított. Elég nehéz elhinni, hogy az amerikai hadsereg radarrendszere nem képes lokalizálni egy Boeinget, amely eredeti útvonalához képest néhány kilométerre irányváltoztatást hajtott végre. Alig hihető, hogy egy ilyen utasszállító gép eltűnhet egy szupermodern F–16-os elől. De ha már az F–16-os tovább engedte az eltérített utasszállító gépet, akkor a Pentagont és a Fehér Házat védelmező biztonsági rendszernek kellett volna működésbe lépnie. Ez a védelmi rendszer természetesen szigorúan titkos. Tény viszont, hogy 1994-ben egy Cesna 154L típusú gép a Fehér Ház kertjében landolt. Azt is tudni lehet, hogy ez a légvédelmi rendszer öt – a Pentagonban elhelyezett – légvédelmi rakétaütegből áll, valamint vadászgépekből, amelyek a St. Andrew-támaszponton állomásoznak.

A Pentagon szóvivője azonban a Newsday című lap 2001. szeptember 23-i számában azt nyilatkozta: „Nem tudtuk, hogy ez a repülőgép felénk tart és kétlem, hogy keddet (szeptember 11-ét) megelőzően bárki ehhez hasonlót előre láthatott volna.”

A 757-2002 típusú Boeing személyszállító repülőgép, 239 utas szállítására alkalmas, 47,32 méter hosszú és szárnyainak fesztávolsága 38,05 méter. Teljesen megrakodva 115 tonna súlyú, utazási sebessége pedig 900 km/óra. A Pentagon ebben az időben a világ legnagyobb hivatali épületének számított, amelyben egyszerre 23 000 ember dolgozott. Alapformája öt koncentrikus körből áll öt oldallal. Innen kapta ötszögre utaló nevét. A Fehér Ház közelében van, de az elnöki hivataltól a Potomac folyó választja el. Azért, hogy a Boeing a legnagyobb kárt okozza, a Pentagon tetejére kellett volna zuhannia. Ez lett volna egyébként a legegyszerűbb megoldás. Az épületkolosszus felülete 4447 négyzetmétert tesz ki. A terroristák azonban – nem tudni miért – az épület egyik oldalát választották, noha a Pentagon földfelszíntől mért magassága mindössze 24 méter.

A repülőgép a föld felszínéhez közeledett, mintha landolni akarna, majd vízszintes helyzetben repült és csaknem merőlegesen anélkül, hogy a Pentagon parkolójához vezető autóút világítását megsértette volna – akár összeütközéssel, akár légnyomással. A csökkenő sebességgel egyidejűleg a futómű automatikusan kinyílt. Noha a Boeing 13 méter magas, ami három emeletnek felel meg, csupán a földszint és az első emelet magasságában ütközött az épület homlokzatával. Mindez anélkül történt, hogy az előtérben lévő gyepszőnyeget, a falat, a parkolóhelyeket és a helikopter-leszállóhelyet megsértette volna. Az ütközés helyén ugyanis egy kisebb méretű helikopter-leszállóhely található.

Noha száz tonna súllyal, 400 és 700 km/óra közti sebességgel haladt, a repülőgép csupán az épület első körgyűrűjét rombolta szét. A nekicsapódást a Pentagon valamennyi részén érezni lehetett. Az üzemanyag, amely a gép szárnyai között van tárolva, kigyulladt és a tűz átterjedt az épületre is. Ennek következtében 125 személy életét vesztette a repülőgépen tartózkodó 64 utason és személyzeten felül. A „véletlen” – amely mint tudjuk, objektív tényező – úgy hozta, hogy a Boeing pontosan a Pentagonnak abba a részébe csapódott be, amelyet éppen renováltak. A haditengerészet parancsnoki központja belső szerelési munkáinak az utolsó szakaszánál tartottak. Számos irodahelyiség még üresen állt, másokban csak polgári személyek tartózkodtak, akik a helyiségek berendezésével voltak elfoglalva. Ez magyarázza, hogy az áldozatok többsége miért a polgári alkalmazottakból került ki, és a katonai áldozatok között miért csak egyetlen tábornok volt.

A becsapódást követően félórára a felső emeletek is beomlottak. Ha a műholdról készített felvételbe méretarányosan behelyezzük a repülőgépet, akkor azt kell látnunk, hogy csupán a Boeingnak az orra az, amely benyomult az épületbe. A Boeing testének kívül kellett maradnia. A repülőgép hirtelen megállt anélkül, hogy szárnyai az épület homlokzatával érintkeztek volna. Egyetlen nyom sem látható azon kívül, amit a Boeingnak az orr-része hagyott maga után. Azt lehetne feltételezni, hogy a repülőgép szárnyai és a törzse kint maradt a pázsitszőnyegen. A repülőgép orr-része karbonacélból készül, a szárnyak pedig az üzemanyagtartályok miatt gyúlékonyak. A Boeing törzse és sugárhajtóműve viszont acélból. Égés után a gépnek szükségszerűen egy összeégett roncsot kell maga után hagynia. Ha azonban megnézzük az AP hírügynökség által készített fotót, láthatjuk, hogy azon nincs repülőgép. A felvételt nyomban, az esemény bekövetkeztének az első perceiben készítették. A tűzoltókocsik éppen megérkeznek, de a tűzoltók még nem szálltak ki belőle.

A 2001. szeptember 11-én tartott sajtóértekezleten az Arlington megyei tűzoltóság parancsnoka, Edward P. Plaugher azt nyilatkozta: „embereimmel megakadályozom a Pentagonban keletkezett tűz továbbterjedését”. A tulajdonképpeni becsapódás helyétől azonban távol volt. Kizárólag a FEMA, a Szövetségi Szükségállapot-irányító Hatóság munkatársai lehettek a repülőgép közvetlen közelében. Arra az újságírói kérdésre, hogy mi maradt a gépből, a tűzoltóparancsnok így válaszolt: „Ami a gépet közelebbről illeti, van néhány roncsdarab, amelyet az említett tűzoltás során belülről látni lehetett, de nincs szó nagyobb roncsdarabokról. Más szavakkal kifejezve: nem voltak láthatók a repülőgép törzsének darabjai, vagy más hasonlók.”

Az újságíró következő kérdése arra vonatkozott: „Az autóúton szerteszéjjel szóródtak a repülőgép roncsolt darabkái, egészen kicsike részek. Megmondaná, hogy a repülőgép felrobbant-e az összeütközésnél, szó szerint értve a felrobbanást az üzemanyag miatt?”

Plaugher erre így válaszolt: „Nézze, nem szeretnék ezzel a témával foglalkozni. Számos szemtanú van, aki sokkal jobb helyzetben van, mint én, hogy tájékoztassa arról, mi játszódott le a repülőgép lezuhanásakor. Tehát magam sem tudom a választ.”

Arra a kérdésre, hogy mi maradt az üzemanyagból, Plaugher ezt mondta: „Láttunk egy tócsát éppen azon a helyen, ahol a repülőgép orr-részét feltételeztük.”

Hivatalos személyek, képviselők, katonatisztek meg akarták tekinteni, hogyan zuhant le a gép, de senki a legcsekélyebb repülődarabkát sem látta, még a futóművét sem. Csupán olyan fémdarabkák voltak megtekinthetőek, amelyeket nem lehetett beazonosítani. A Pentagon parkolóját szemmel tartó megfigyelő videokamerák sem látták a Boeinget: semmilyen időpontban és semmilyen irányból.