Borítószöveg

Svédországban a házasságok több mint fele végződik válással. Mégis sokkal több könyv és film szól a szerelem fellobbanásáról, mint az elmúlásáról.

Katarina Mazetti ezt a hiányt igyekszik pótolni Elváltak és válófélben lévők panaszai című kötetének történeteivel. 

Megismerkedhetünk egy nővel, aki megmagyarázhatatlan módon újra és újra teherbe esik rég nem látott szerelmétől. Egy férjjel, aki szó szerint szétbarkácsol egy házasságot, egy luxusfeleséggel, aki önhibáján kívül lesz nélkülöző egyedülálló anya, és egy másik férjjel, aki hűtlenséggel vádolja elhunyt feleségét. Az is kiderül, hogyan lehet kifirkálni magunkból a fájdalmat, hogy milyenek egy patchwork-család kőkemény hétköznapjai, hogy milyen előnyökkel jár, ha az embernek elváltak a szülei, és hogyan kezelték a házastársi torzsalkodást 1829-ben. 

Mazetti ezúttal is elemében van. Legújabb könyve tanulságos olvasmány. Nem csak nőknek!

Katarina Mazetti

Elváltak

és válófélben lévők

panaszai

Fordította Kertész Judit

PARK KÖNYVKIADÓ

A fordítás alapjául szolgáló kiadás:

Katarina Mazetti: Berättelser för till-och frånskilda

Alfabeta, 2013

Fordította Kertész Judit

Copyright © 2013 Katarina Mazetti

Hungarian translation © 2014 Kertész Judit

A Park Könyvkiadó az LS Kiadói Csoport tagja

Magyar kiadás © 2014 Park Könyvkiadó, Budapest

Borítóterv © Gerhes Gábor

Borítófotó © Dreamstime

Második kiadás

ISBN 978-963-355-118-9

Felelős kiadó a Park Kiadó ügyvezetője

Szerkesztette Tönkő Vera

A verseket Bogdán Ágnes fordította

A szöveget gondozta Lovass Gyöngyvér és Lovass Ildikó

Műszaki szerkesztő Rochlitz Vera

A nyomtatott (első kiadás) belső oldalait tervezte és tördelte Rochlitz Vera

Az elektronikus verziót készítette az eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

A facettás vagy összetett szem rovaroknál és rákoknál fordul elő.

(…) Bizonyos ízeltlábúak összetett szeme sok kehelyszem együttese, ahol a gödör száját már lezárja egy fényáteresztő felület, amely lencseként viselkedik. Az összetett szem által alkotott képet az egyes gödrök által érzékelt fényfoltok mozaikszerűen egyesített összességéből az idegrendszer hozza létre.

WIKIPÉDIA

Köszönettel exférjeimnek és barátaimnak, akik

elmesélték történeteiket.

Mindig azt hittem,

sírva nézek majd vissza ránk, aztán nevetek,

de azt soha nem gondoltam, hogy nevetve

nézek vissza, aztán sírok.

RALPH WALDO EMERSON

TARTALOM

A sün

Egy szép napon fogta magát, és lelépett!

A Lennarth cukrászdában

Búzapárna

Hopp, egy lyuk!

Viszontlátás

Rosszabbul is járhattam volna!

All inclusive

Másképpen is lehet

Többé nem tágít

Ergo sum

Váljunk! 1

Perpatvar és civakodás

Egy-egy karácsonyi üdvözlőlap

Két húsvéti tojás

Váljunk! 2

Vagina dentata

Az enyéim

A tenger

Érvénytelen 1

Érvénytelen 2

Mit tudsz a házasságról?

Üres szoba

A zsemle

Angela megint terhes

Személyiségvédelem

Gredelin úr

Hogy legyen valaki, aki rám talál

Falfirkák

A sün

A nő közvetlenül a nyaraló kerítése mellett parkolt, majd kikászálódott a kocsiból. Enyhe tavaszi szél játszadozott a lombok között, az öböl víztükrén sápadt napsugarak ragyogtak. Hirtelen mintha sötét felhő telepedett volna a ház körüli telekre. Fehér galagonya virított mindenfelé, és néhány vadcseresznyefa is kivirágzott. Nagyon szép volt a kert, mint ebben az évszakban mindig.

Richard és az a maca biztosan nem jön ki pünkösd előtt. Három teljes napja van tehát. Előkotorta a kulcsot a tető alatti rejtekhelyéről. Rozsdásabb volt, mint valaha, és az ajtó úgy be volt dagadva, hogy alig lehetett kinyitni. Végül mégiscsak sikerült, belépett, és letette válláról a hátizsákot. Odabent egérszar-, doh- és penészszag terjengett. Kiment a parányi konyhába, és kinyitotta a hűtőt. Pfuj! Megcsapta az orrát a sok rohadt ételből áradó bűz. Úgy látszik, a maca nem rajong a tisztaságért. A hűtőszekrényt illik minden ősszel alaposan kitakarítani, és az ajtaját nyitva kell hagyni, hogy télen szellőzzön. Ez a bűz nem szűnik meg egyhamar.

Maradjon csak. Nem az ő dolga. Már nem.

Előbb egy csésze kávé, aztán jöhet a tűzrakás. Utána kidolgozza a pontos tervet. Felkapcsolta a biztosítékot a kis szekrénykében, és a hátizsákjából elővett egy csomag kávét. Aztán kinyitotta a konyhaszekrényt.

Ott aztán tobzódott a penész egész télen! Volt benne egy csomag megdézsmált avas vaj. A cukortartóban meg egérszar! Egy zacskó kétszersült is ott árválkodott a polcon ősz óta.

Te jóságos úristen, hát ennek a nőnek fogalma sincs arról, hogyan téliesít az ember egy nyaralót? Richard nincs képben, ő sohasem tett keresztbe két szalmaszálat se, amikor nyaralás után lezárták a házat. Csak a hajóval törődött, de azzal aztán alaposan!

Az asszony kiment fáért, és akkor fedezte fel, hogy be sem zárták maguk után a fáskamra ajtaját, amikor elmentek. Bárki ellophatta volna Richard méregdrága oldalmotorját, ami ott lóg a falon!

A fa jéghideg volt és nedves. Idióták! Ősszel minimum egyölnyi fát bevisz az ember, hogy ha jön a tavasz, legyen majd száraz fa, amivel legalább az első tüzet meg lehet rakni.

Visszaérve a házba a fáskosárral újságot keresgélt, amivel begyújthat. Az újságtartóban csak egy színes lakberendezési magazin hevert, sehol egy napilap. Akkor hát marad a francia szennylap. Nagy üggyel-bajjal csíkokra tépte a merev, fényes lapokat, és begyömöszölte a farakás alá. Aztán a gyufa után tapogatózott, ami mindig a kandalló tetején, jobboldalt szokott lenni.

Gyufa sehol!

Türelmetlenül állt fel, és kezdett keresgélni. Kihuzigálta, majd visszatolta a fiókokat, kinyitotta az iratszekrényt, a konyhaszekrényt és az előszobában álló cipőtárolót, miközben összeszorított foggal próbált tudomást sem venni a holmikról, amelyek azelőtt nem voltak ott, és amelyeknek nincs is ott semmi keresnivalójuk.

Végül az ablakpárkányon észrevett egy elegáns, matt rézből készült öngyújtót. Némi próbálgatás után sikerült meggyújtania a papírcsíkokat, és mosolyogva figyelte, ahogy a fényes halom lángra kap. Francia szavak és rubrikák, gyönyörű kandallók és a kőfalakon aláhulló futónövények képei feketedtek lassan el, majd kezdtek izzani. Francia lakberendezés! Nesze!

Lassacskán kellemesen langyos lett a szobában. A nő lehuppant a fotelbe a kávéjával a tűz elé, és az öngyújtót forgatta a kezében. A bevésést silabizálta a hátoldalán.

Szerelmemnek, Richardnak, első karácsonyunkra!

Szerelmemnek, Richardnak! Szerelmemnek, Richardnak!

Csak nem itt karácsonyoztak? Tervezték azelőtt együtt is, minden áldott évben – de sohasem lett belőle semmi.

Hirtelen belenyilallt a mellkasába, a pulzusa meglódult, közeledett a pánik. Mi lehet ez? Soha nem volt baj a szívével! Behunyta a szemét, mélyeket lélegzett. Lassan csökkent a fájdalom, és a pulzusa is lelassult.

Talán igaz a mendemonda az összetört szívről. Nem jelképesen. A fájdalom testi.

Na ne! Most már el kell kezdenie a munkát, mielőtt teljesen megzakkan. A kabátzsebéből elővett egy jegyzetfüzetet, a kandalló tetején talált egy tollat. Aztán körülnézett a szobában. Lassan le s fel járkálva jegyezgetett a füzetbe. Bement a hálószobába, alaposan szemügyre vett mindent, majd ezután a konyhában és a parányi mosókonyhában is felmérte a terepet. Utána indult tovább a verandára. Aztán a teraszra.

Elsétált a virágágyások mellett az árnyékszékig, és egyfolytában jegyzetelt. Sok tennivaló lesz. Már kezdett sötétedni. Tett még fát a tűzre, és felkapcsolta a lámpát a hálószobában. Tiszta ágyneműt keresett a komódban. A használt, nyuszimintás ágyneműt választotta, amit ő maga vett az IKEA-ban sok-sok évvel ezelőtt. Nem az elegáns, szinte selymesen csillogó fehéret, ami legfelül feküdt a fiókban. Hogyisne. Nem lopni jött ő ide.

Majdnem mindent sikerült elvégeznie, amit eltervezett.

Először a durva munka volt soron. Szétfűrészelni a lugast a verandán, amit ő maga eszkábált, hogy a klemátisz fel tudjon futni, de végül sohasem futott fel. Lekaparni a festéket a kis dohányzóasztalról, amit a múlt nyáron talált egy aukción és befestett égszínkékre. Nem lett tökéletes, a csúf, barna festék elő-előkandikált a hosszú repedéseken át. A legnehezebb feladat a sziklakert volt – milyen sok időt vett igénybe, amíg elrendezte! Éveken át dolgozott vele. Rózsaszín metélőhagyma, encián, havasi gyopár, törpemargaréta. Kitépte, majd a kútba dobta az összes növényt. Remélhetőleg valamelyik mérgező! Megérdemelnék! A köveket meg legurította a völgybe.

Aztán lefűrészelte az orgona ágait. Küszködött az ócska, rozsdás fűrésszel, alaposan megizzadt. Az ág karvastagságú volt. Amikor tizenöt, nem, majdnem húsz évvel ezelőtt elültette, zsenge kis bokor volt, alig nagyobb egy strandlabdánál.

A ronda, fehér műanyag kerti bútor komoly dilemmát jelentett. Ez kit illet tulajdonképpen? A férjétől kapta az ötvenedik születésnapjára házasságuk vége felé, ő pedig igyekezett, hogy ne mutassa ki a csalódását. Fehér műanyag bútor a nyaralóba. Felettébb személyes születésnapi ajándék az évtizedek óta imádott feleségünknek, nem igaz? Végül is úgy döntött, hogy a bútor őt illeti, ezért azt tesz vele, amit akar. Először megpróbálta meggyújtani. Csúnya fekete foltok és hólyagok keletkeztek rajta, amikor meggyújtott egy fahasábot, és az egyik székhez tartotta, de ez nagyon macerás volt – és a szék nem is fogott tüzet. Végül letörte a szék lábait, és amennyire tudta, összeroppantotta a háttámláját, a bútortörmeléket pedig levitte a hídhoz, és behajigálta a jéghideg vízbe. Az asztal oldalára fordulva úszott a víz felszínén, néhány méterre a hídtól. Basszus. Felötlött benne, hogy voltaképpen lehet, hogy szívességet tett a macának. Neki más nem is jó, csak a francia design, és most majd teljesülhet a kívánsága. Vehet olyan díszes, kovácsoltvas garnitúrát, amilyeneket az exkluzív kávéházakban látni.

Még egyszer, utoljára körbejárt, és begyűjtötte azt a néhány dolgot, ami még az övé volt. A függönyöket, amelyeket ő hímzett ki, és a lámpaernyőt. A szülei házából származó antik üveget, kedvenc fürdőköpenyét, amelyik a hálószoba ajtaján lógott, és ugyancsak slamposnak tűnt az ismeretlen, rózsaszín gyapjúköntös mellett. Egy pár csizma és egy pár fapapucs. Apróságok a fiókokból. A kocsi hátsó ülése dugig megtelt.

A virágágyásban már bimbózott a tulipán. Gondosan levágta mindet, egy pillanatig arra gondolt, hogy hagymástól tépi ki őket, de aztán rádöbbent, hogy nem tudná hová ültetni, és így egyébként is brutálisabb a hatás. Bezárta az ajtót, helyére akasztotta a kulcsot, és körülnézett. Hirtelen késztetést érzett, hogy az egész házat felgyújtsa a csónakmotor benzinjével és az átkozott öngyújtóval. De az nem lenne igazságos. A nyaralót a férfi kapta meg. A városi lakást pedig ő.

A szeme sarkából észrevette, hogy a lombhalom mellett megmoccan valami.

A sün!

Épp most ébredhetett téli álmából.

Hány estén ültek a verandán, és figyelték, ahogy a csöpp állat átdöcög a kerten! Biztosan más és más sün volt az minden évben, de ők mindegyiket Matildának hívták, mintha ugyanaz lenne. Kéz a kézben üldögéltek a hintaágyban, és hallgatták a sünök vidám szuszogását párzás közben. Tettek ki nekik tejet. A nyár végén sorban előmasírozó parányi sünkölyköket mindig lefényképezték.

Matilda aztán végképp nem lehet a macáé.

A nő sírva botorkált a fáskamrához, és leakasztotta a csáklyát a falról. Hangosan zokogva ütötte a kis állatot, csak ütötte és ütötte, ameddig bírta. Aztán odatette a lépcsőre, beült az autóba, és úgy hajtott el, hogy vissza se nézett.