Borítószöveg

Görbe tükör? Pamflet vagy stand-up? Sírjunk, vagy nevessünk? Tibor Fischer szellemes könyvecskéje tömör összefoglalása mindannak, amit, jobb szó híján, rendszerváltásnak és demokráciának nevezünk. És persze röhögünk ezen is, mert tudjuk, hogy mindegyik politikus mögött van egy másik, aki jól járt. Vagy nem. No, de ki a jó politikus? És ki az az egy, aki első az egyenlők között?

TIBOR FISCHER (Stockport, 1959) magyar származású angol író. Londonban nőtt fel, majd a Cambridge University latin és francia szakán tanult. 1988 és 1990 között a The Daily Telegraph magyarországi tudósítójaként dolgozott. Novelláival és regényeivel számos díjat nyert. Tagja a Királyi Irodalmi Társaságnak, a Canterbury Christ Church University kreatív írás kurzusának programigazgatója. Díjai: Betty Trask-díj, Man Booker-díj.

TIBOR FISCHER

A MAGYAR

TIGRIS

Helikon

A fordítás alapjául szolgáló kiadás:

Tibor Fischer: The Hungarian Tiger. Kindle edition. 2014

Fordította Farkas Á. I.

Copyright © Tibor Fischer, 2014

Hungarian translation © Farkas Á. I., 2014

Magyar kiadás © 2014 Helikon Kiadó, Budapest

A Helikon Kiadó az LS Kiadói Csoport tagja

Borítófotó © Burger Barna

Második kiadás

ISBN 978-963-227-445-4

Felelős kiadó a Helikon Kiadó ügyvezetője

Felelős szerkesztő Kovács Attila Zoltán

A szöveget gondozta Szepessy Kata

Műszaki szerkesztő Kovács Balázs Sándor

Az elektronikus verziót készítette az eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

2014. április 6-án választások voltak Magyarországon. Önöket ez aligha érdekelte. Orbán Viktor harmadjára is miniszterelnök lett, mégpedig óriási, kétharmados többséggel, olyan többséggel, ami egy demokráciában gyakorlatilag elérhetetlen. A politika itt már a fantasztikum világa. Orbán 1848 óta a legfontosabb magyar politikus lett, olyan fontos, amilyet nem látott a világ, mióta Liszt ujjai csiklandozták az elefántcsont billentyűket. Nem rossz.

„A tigris nem tehet arról, hogy annak született, hogy húson él, és nem zöld falevélen. Orbán Viktor tigristermészet. Puha léptek. Körüljárja áldozatát. Játszadozik vele. Könyörtelenül üti le. Van, aki nem szereti a könyörtelenséget. Nem szereti a tigriseket. Ízlés dolga.” {1}

És ezt nem valamelyik rajongó írta le. Hanem Lengyel László, a legismertebb magyar politológus (és persze ex-kommunista; szembetűnő, hányan vannak vezető pozíciókban a pénzügy, a tudományosság vagy a média világában, akiknek a zsebében ott lapult az a bizonyos könyvecske: az MSZMP tagsági igazolványa). Lengyel ezzel a bestiáriumból vett hasonlattal még 1994-ben rukkolt ki. És Lengyel minden, csak nem rajongó.

Orbán fiatal képviselő volt abban az időben, egy kicsiny politikai párt vezetője, mely épp ellenzékben volt. Lengyel az elkövetkező éveit Orbánról szóló írásoknak szentelte, melyekben igyekezett kategorizálni emberét, lajstromba venni, mi található benne, ahogy az árucímkén felsorolják egy bableves összetevőit. Felbukkan De Gaulle (ezzel a párhuzammal él még néhány francia szakkommentátor is), ahogy Napóleon is előkerül (Orbán nem egy magas termetű valaki).

Lengyel eszes ember, de én még többre tartanám az eszét, ha nem várt volna négy évet, egészen 1998-ig, amikor Orbán harmincöt évesen miniszterelnök lett (Magyarország történelmének legfiatalabb demokratikusan megválasztott miniszterelnöke és egyben egész Európa legfiatalabb kormányfője ebben az időben), hogy a fentieket ezzel egészítse ki:

„Orbán Viktornak nincs belső korlátja. Sőt az ilyen politikust nem állítja meg semmiféle ellenzék.”{2}

A legviccesebb a dologban az, hogy Lengyel nem is sejtette, mennyire igaza van.

{1} Lengyel László: Kis magyar bestiárium. Budapest, Helikon Kiadó, 2001. 222. oldal

{2} Lengyel László: Kis magyar bestiárium. Budapest, Helikon Kiadó, 2001. 57. oldal