Az eredeti mű:

Brick by Brick – How LEGO Rewrote the Rules of Innovation and Conquered the Global Toy Industry

Szerzők: David C. Robertson és Bill Breen

Copyright © 2013 by David C. Robertson

All rights reserved.

This translation published by arrangemenrt with Crown Business, an imprint of the Crown Publishing Group, a division of Random House LLC.

CROWN BUSINESS is a trademark and Crown and the Rising Sun colophon are registered trademarks of Random House, Inc.

LEGO, the LEGO logo, the Minifigure, DUPLO, Bionicle, Galidor, Ninjago, Fabuland and LEGOLAND are trademarks of the LEGO Group. Copyright © 2013 the LEGO Group. www.LEGO.com.

Star Wars copyright © 2013 Lucasfilms Ltd. & TM. All rights reserved. Used under authorization.

Fordította: Németh Ádám

Kiadja az Akadémiai Kiadó,

az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők

Egyesülésének tagja

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

www.akademiaikiado.hu

ISBN 978 963 05 9550 6

Termékkód: EB140004

Első magyar nyelvű kiadás: 2014

Fordítás © Németh Ádám, 2014

Magyar nyelvű kiadás © Akadémiai Kiadó, 2014

A kiadásért felelős az Akadémiai Kiadó igazgatója

Felelős szerkesztő: Laskó Judit

Olvasószerkesztő: Földes Zsuzsanna

Termékmenedzser: Kiss Zsuzsa

Fedélterv: Markó Natália munkája

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás, a nyilvános előadás, a rádió- és televízióadás, online digitális publikálás, valamint a fordítás jogát, az egyes fejezeteket illetően is.

Gordonnak és Caroline-nak, akiktől

a legtöbbet tanultam a legóról

D. C. R.

ELŐSZÓ

A Lego Csoporttal először 2007-ben kerültem kapcsolatba, amikor az Egyesült Államokban és Európában különböző cégek innovációs törekvéseit tanulmányoztam. Összesen 56 vállalatnál végeztem felmérést, hogy megismerjem, miként menedzselik az újításokat. Ekkor elhatároztam, hogy írok egy könyvet az innovációról és a vezetésről, amelyben számos szervezet történetéből vonom le a tanulságot, s példájukon bemutatom, hogyan kellene kezelniük az innovációt. Miután ellátogattam a Legóhoz, írtam egy esettanulmányt, reméltem, hogy fel tudom majd használni az IMD-n, abban a svájci üzleti iskolában, ahol tanítottam, majd később a könyvemben is.

Amikor 2008-ban és 2009-ben az IMD-n először tanítottam ezt az esettanulmányt, meghökkenve tapasztaltam, mennyire rajonganak a márka iránt és azért, ahogyan képes felébreszteni az emberekben szunnyadó kísérletező és játékkedvet. A későbbi interjúk egymás után fedték fel a Lego történetének lenyűgöző részleteit. Rájöttem, hogy a vezetőség nem egyszerűen talpra állította a vállalatot. Alapjaiban újragondolták az innováció szó jelentését és azt, hogy mihez kell vele kezdeni, nemcsak megmentették a céget, hanem új magasságokba is repítették a teljesítményét. Úgy láttam, hogy ez az esettanulmány sokkal több volt, mint az innovációmenedzsmentről szóló könyv egyik fejezete. A történetekről és a tanulságokról akár egy egész könyvet is lehetne írni: a játékról, amely közel egy évszázada emberek millióinak játszik fontos szerepet az életében szerte a világon; egy sokak által kedvelt vállalatról, amely szem elől tévesztette a vevőit és saját történetét, s emiatt majdnem lehúzta a rolót; továbbá azokról a vezetőkről, akiknek a vállalat iránt érzett szeretete és kitartása megmentette a céget a bukástól. Könyvem az innovációmenedzsment tudományos összefoglalásának indult, de a kudarcról és a talpra állásról szóló, sokkal izgalmasabb elbeszélés lett belőle.

2008 óta már rengetegszer jártam a Lego központjában, a dániai Billundban (javaslom, hogy január helyett inkább a júniust válassza az, aki oda szeretne látogatni), ahol felső vezetők tucatjaival készítettem interjút. Az Idea House világos, fehér szobáiban üldögélve hallgattam, hogy a tervezők miként álmodják meg az új játékokat, elmélyülten tanulmányoztam a vázlatokat és a számítógéppel készített terveket, amelyeken nyomon követhető a vállalat legnépszerűbb termékeinek fejlődése. Ellátogattam azokba a zajos, nagy gyárakba, ahol több millió tonna műanyagból kis építőkockák milliárdjait öntik, és találkoztam Kjeld Kirk Kristiansennel, a vállalat alapítójának unokájával, aki 25 éve tölti be a vezérigazgatói posztot.

A Lego világát beutazva eljutottam az USA-ban és Svájcban a First Lego League versenyeire is, ahol szemtanúja voltam, ahogy a fiam csapatai eszeveszett robotikaversenyeken több száz más gyerekkel versengenek. A New Jersey állambeli Fort Leeben figyeltem, ahogy legótervezők és antropológusok egy csoportja a világ legszeszélyesebb és legigényesebb fogyasztói, a kilenc-tíz éves fiúk körében tesztelték a játékok új generációjával kapcsolatos elgondolásaikat. Chicago egyik külvárosában találkoztam Adam Reed Tuckerrel, aki amellett, hogy kizárólag legókockákból elkészítette Frank Lloyd Wright építész ikonikus Vízesés-házának mását, azt készletté is alakította, így megvásárolhatóvá tette. West Lafayette-ben, Indiana államban találkoztam Steve Hassenpluggal, a világ egyik legkiválóbb Mindstorm-építőjével. A Colorado állambeli Boulderben pedig megismerkedtem az Egyesült Államok játékprogramozói és -tervezői közül néhánnyal, akik több millió sornyi szoftverkódból létrehozták a Lego Universe virtuális világát.

A vállalat vezetői, alkalmazottai, üzleti partnerei és rajongói mindvégig rendkívül őszintén beszéltek a cég hanyatlásához vezető hibákról, valamint a talpra állását kísérő, sikertelen kísérletekről és zsákutcákról. Immár több mint nyolcvan éve, de különösen az elmúlt évtizedben a Lego Csoport ugyanolyan alkalmazkodónak bizonyult, mint gyakorlatilag elpusztíthatatlan kockái, és olyan leleményesnek, mint az elemeket életre keltő kilencévesek.

Menet közben a Lego sok alkalmazottjával, üzleti partnerével és rajongójával kötöttem ismeretséget, akik mindnyájan barátságosak, intelligensek és figyelmesek voltak, s nagylelkűen rám szánták az idejüket. Ezért köszönettel tartozom a Lego alábbi munkatársainak: Henrik Weis Aalbaek, Henrik Andersen, Tormod Askildsen, Phil Atencio, Erich Bach, Zev Barsky, Jamie Berard, Torsten Bjorn, Karsten Juel Bunch, Steve Canvin, Dan Elggren, Peter Espersen, Greg Farshtey, Helle Friberg, Ulrik Gernow, John Hansen, Mark Hansen, Lena Dixon Hjoland, Søren Holm, Cephas Howard, Niels Sandahl Jakobsen, Birthe Jensen, Jacob Kragh, Kjeld Kirk Kristiansen, Jens Lambak, Allan Steen Larsen, Kim Yde Larson, Søren Torp Laursen, Erik Legernes, Henrik Taudorf Lorenzen, Søren Lund, Phil McCormick, Sine Moller, Jai Mukherjee, Gitte Nipper, Mads Nipper, Henrik Nonnemann, Lars Nyengaard, Jette Orduna, Fleming Østergaard, Lisbeth Pallesen, Niels Milan Pedersen, Christoffer Raundahl, Jan Ryan, John Sahlertz, Ronny Scherer, Poul Schou, Chris Sherland, Mark Stafford, Robert Stecher, Bjarne Tveskov, és Jill Wilfort. Köszönet illeti a TDC-nél Jesper Ovesent és Henrik Poulsent, Howard Roffmant, aki a Lucasfilm licencekért felelős vezetője, Mitch Resnicket, a MIT Media Lab munkatársát, Jonathan Smitht és Tom Stone-t a TT Gamesnél, Christian Fabert, az Advance művészeti vezetőjét, Scott Brownt, Peter Grundyt és Ryan Seaburyt a NetDevilnél, és hálával tartozom Peter Eiónak, Steve Hassenplugnak, Bill Hoovernek, Jake McKeenek, Megan Nerznek, Poul Plougmann-nak, Robert Rasmussennek, Megan Rothrocknak és Adam Reed Tuckernek is.

Per Hjuler és Paal Smith-Meyer, akikkel a Lego-történet korai szakaszának feldolgozásában dolgoztam együtt, felbecsülhetetlen segítséget nyújtottak a Lego kultúrájának és gyakorlatának megismerésében. Könyvem nagymértékben támaszkodik a tőlük kapott információkra. Szüntelen bátorítást és visszajelzést kaptam Cynthia Daytől, Duff McDonaldtól és Michael Watkinstól, akiknek ezért végtelenül hálás vagyok.

A Legónál a PR-csoport munkatársa, Jan Christensen és Jørgen Vig Knudstorp vezérigazgató végtelen támogatását élvezhettem e könyv születésének minden egyes szakaszában. Mindketten mindig szántak rá időt, hogy segítsenek, és válaszoljanak a kérdéseimre. Közreműködésük nélkül ez a könyv nem jöhetett volna létre.

Köszönettel tartozom Mary Choteborskynak, a Crown Business szerkesztőjének. Mary mindvégig konstruktív és segítőkész volt, jó meglátásokkal. Még hatásosabbá tette ezt a könyvet azzal, hogy arra ösztökélt, emeljük ki jobban a Lego történetének tanulságait.

S álljon itt a végén még három köszönetnyilvánítás. Először is hálás vagyok Bill Breen írónak, aki segített könyvem megszületésében. Bill az interjúk zömén is részt vett, és nagyban hozzájárult a mű számos, fő gondolatának megformálásához. Tiszta, erőteljes hangja minden egyes oldalon érezhető. Külön köszönet illeti Carol Francót, ügynökömet és barátomat is. Remélem, hogy ezt az első könyvet további együttműködés fogja követni. Végezetül pedig hálás vagyok Anne-nek, aki kénytelen volt elviselni férje érzelmi hullámvölgyeit, állandó távollétét és az anyagi lemondást. Köszönöm a tőled kapott szeretetet és támogatást.

Ez a könyv öt év munkájának eredménye, amelynek során a Legót tanulmányoztam, és folyamatosan elmélkedtem róla. Ahogy elmesélem a vállalat haláltusájának, figyelemre méltó újjászületésének és lenyűgöző újabb sikerének történetét, remélem, mindenki talál majd olyan példákat, amelyek utat mutathatnak ahhoz, hogy javítsa cége innovációs folyamatát. Megpróbáltam összegyűjteni a vállalat legutóbbi sikereiből és kudarcaiból leszűrhető tanulságot, hogy kockáról kockára mindenki jobb jövőt tudjon építeni saját magának és cégének.

BEVEZETÉS

Amikor a helyére kattan a legókocka

A legókocka – ez a kemény szélű, cukorkaszínű, kis műanyag, amely világszerte megbabonázza a szülőket. Önmagában a különálló, moduláris kocka mozdulatlan és élettelen – vagy legalábbis pihen. Csupán a négyszögletes elem tetején lévő nyolc apró gomb és az alján a három lyuk utal némileg a benne rejlő lehetőségekre.

Ha viszont e mozdulatlan és élettelen elemekből kettőt egymásba illesztünk, hirtelen a végtelen lehetőségek világa tárul fel előttünk. Mindössze hat kockát több mint 915 millió-féleképpen lehet egymással kombinálni. Ha az elemek korlátlan mennyiségben állnak rendelkezésre, építhetünk egy 64 Raspberry Pi PC-ből és ezer legókockából álló szuperszámítógépet, egy teljes életnagyságú Rolls-Royce repülőgépmotort (152 ezer kockából), a 2012-es londoni olimpiai játékok lebilincselően részletes reprodukcióját (250 ezer kockából) vagy egy életnagyságú, kétszintes házat működő vécével és zuhanyzóval (3,3 millió kockából), mint ahogyan azt mások már megtették. A szabadalmaztatása óta eltelt több mint ötven évben az apró legókocka gyerekek és felnőttek millióinak a fantáziáját indította be, így a kreativitás fejlesztésének univerzális építőelemévé vált.

* * *

Talán az Apple-t leszámítva nincs még egy olyan márka, amelyet olyan kultikus rajongás venne körül, mint a Legót. Jonathan Gay, az egyik legnagyobb „kockafejű” szerint a legó segített neki feltalálni a Flash animációt, amely mintegy feldobja a világhálót. A Google társalapítója, Larry Page egyszer épített egy teljesen működőképes tintasugaras nyomtatót legókockákból, a Google vezetői pedig manapság a legót is használják a Mensa-szintű felvételi tesztjeiken. A Maestro divattervezője, Eileen Fisher is sokat dicséri ezeket az építőelemeket, amiért elősegítik a kreatív játékot. A BBC Toy Stories című sorozatában James May műsorvezető is arról áradozott, hogy a legókocka a „geometria, a matematika és az igazság” megtestesítője.

A Lego iránti rajongás azonban nem korlátozódik e rendkívül kreatív személyek csoportjára. Az év minden hónapjában a világ különböző pontjain megrendezett összejöveteleken legórajongók ezrei gyűlnek össze. Ezek a „törzsi” rendezvények a nagyközönség előtt is nyitva állnak (mint például Hollandiában a Lego World, amely minden évben több mint 75 ezer gyereket vonz, akik családjuk egyéb tagjaival érkeznek), de az extrém rajongókat is várják (ilyen például Münchenben a Lego Graffiti Találkozó, amely a legókockákból alkotott utcai művészet rajongóinak ünnepe). Az internet telis-tele van a Legóhoz kapcsolódó helyekkel, mint amilyen a LUGNET (vagyis a Lego felhasználói csoport hálózata), amely a legófanok globális fóruma; a MOCpages, ahol az építők büszkén bemutathatják saját alkotásaikat („My Own Creations”), ezek száma meghaladja a 350 ezret; a rajongók által létrehozott Brickshelf nevű oldal, ahol közel 2 millió fényképet találunk, de szemtanúi lehetünk a legókészletek és -elemek nyüzsgő piacának is; vagy ott van a Brickipedia, a legóenciklopédia, amely kritikákat és fórumokat ölel fel mintegy 24 ezer oldalon. Csak a YouTube-on 900 ezernél is több videó tekinthető meg legóból készült, rendkívüli alkotásokról, például olyan robotokról, amelyek másodpercek alatt rakják ki a bűvös kockát. Az angol komikus, Eddie Izzard vidám Darth Vader-paródiájának legós animációját is már több mint 19 milliószor töltötték le.

A Coca-Cola és a Disney mellett a Lego is ott szerepel a Young and Rubicam által a világ legismertebb márkáiról készített felmérése csúcsán. 2007-ben a Reputation Institute a Legót választotta a világ legelismertebb cégének. 2010-ben több mint háromezer húsz és negyen év közötti felnőtt körében készült, széles körű felmérésből az derült ki, hogy a legókocka „minden idők legnépszerűbb játéka”.

Úgy tűnik, a legót szinte mindenki szereti. Vagy legalábbis a jelek szerint mindenki ismeri. Amikor a Fortune magazin az évszázad játékának kiáltotta ki, a folyóirat félig viccelődve megjegyezte, hogy mivel 200 ezer milliárdnál is több legókocka található szerte a világon, „bizton állíthatjuk, hogy ezek közül 10 milliárd a kanapék párnája alatt, 3 milliárd pedig porszívók belsejében lapul”. Ez a szám azóta megháromszorozódott, hiszen minden évben több milliárd új elem özönlik ki a Lego-gyárakból (csak 2010-ben megközelítőleg 36 milliárd). A Lego termelőegységei a világ népességénél több mint ötször nagyobb sebességgel ontják az építőkockákat évente. Ma a bolygó minden egyes lakosára – legyen az nő, férfi vagy gyermek – mintegy nyolcvan legókocka jut.

S bár szinte mindenki látott már legót, jóval kevesebben ismerik a mögötte álló szervezetet. A Wall Street többnyire figyelmen kívül hagyja a családi tulajdonban lévő Lego Csoportot, amelynek székhelye Dánia egy vidéki kisvárosában található. Tekintettel arra, hogy a Lego zártkörűen működő társaság, érthető, hogy a Wall Street mellőzi. De ami még ennél is zavarba ejtőbb, az az, hogy a játékiparban járatosaktól eltekintve az üzleti újságírók és elemzők meglepő száma igen kevés figyelmet fordít a világ egyik legkreatívabb vállalatára.

A 2009 és 2012 közötti négyéves időszakban a Fast Company magazin „Az 50 leginnovatívabb vállalat” éves listáján található unalmas (Microsoft), nem meglepő (Facebook) és el nem ismert (MITRE) cég, valamint az Egyesült Államokon kívüli központtal rendelkező nagyvállalat is (Samsung, Nissan), de az ikonikus kockák gyártói nem szerepelnek rajta. Hasonlóképpen a Lego Csoportnak 2010 és 2012 között a Bloomberg Businessweek, a Forbes és az MIT Technology Review „leginnovatívabb” cégeket rangsoroló listájára sem sikerül felkerülnie.

Hát akkor ők – és mi – miért venné(n)k közelebbről szemügyre a Legót és innovációs stratégiáit?

Akárhogy nézzük is, a Lego nyolc évtizedes története során szinte folyamatosan innovatív magatartást tanúsított. Az első és legfontosabb dolog az építőkocka létrehozása volt, amely világszerte 400 millió ember kezébe, fejébe és szívébe lopta be magát. Majd a Lego Csoport játékhoz való idealista, fantáziadús hozzáállása segített évről évre a cégnek, hogy olyan vonzó játékszerekkel rukkoljon elő, amelyeket a gyerekek ritkán száműznek a szekrényeik legaljára. A vállalat értékei és kreativitása egyedülálló helyzetet teremtett a játékiparon belül: a gyermekek azért imádják a legókockákat, mert élvezetes velük játszani, a szülők pedig azért, mert sokat tanulnak belőlük. Ez a kombináció több évtizeden át tartó, töretlen árbevétel-növekedéshez segítette hozzá a céget.

Ám a XX. század végéhez közeledve a gyerekek életében bekövetkező változások kikezdték a legókockák elsőségét. Az üzletkötés szempontjából Játékország sokkal kevésbé elnéző hellyé vált, mivel az agresszív versenytársak ádáz harcot folytattak a videojátékokba, MP3-lejátszókba és egyéb csodakütyükbe belehabarodott gyerekek növekvő seregéért. Szinte változatlan vállalatként a Lego úgy érezte, hogy ebben a gyorsan változó digitális világban, amelyben felerősödött a verseny, egyre inkább csak veszít az erejéből.

Azért, hogy sikerüljön tartania a lépést, a Lego kidolgozott egy ambiciózus növekedési stratégiát, amely a ragyogó innováció múlt évtizedbeli, széles körben felmagasztalt elméleteire épült. Az addig kiaknázatlan, „kék óceán” piacokat vette célba, „bomlasztó” innovációt agyalt ki, és fejlesztési folyamatát megnyitotta „a tömeg bölcsessége” előtt. De míg a XXI. századi innováció receptjei más cégeknél ragyogóan beváltak, a Legót szinte a csőd szélére kormányozták. 2003-ban, alig három évvel az után, hogy a Fortune magazin és a Brit Játékkiskereskedők Egyesülete is az évszázad játékának kiáltotta ki a legókockát, a Lego Csoport története legnagyobb veszteségéről számolt be. Rendkívüli összeomlása láttán sokan azon kezdtek töprengeni, hogy vajon a Lego, a világ egyik legkedveltebb márkája, képes lesz-e megőrizni önállóságát.

A LEGO ÁTALAKÍTÁSA

Az új vezetőség végrehajtotta a közelmúlt egyik legsikeresebb üzleti átalakítását. A Lego lépésről lépésre újraírta az innováció tudományos receptjeit, világszínvonalú irányítási rendszerré ötvözte őket, és erős, sorozatos fejlesztőként tért vissza. A Lego készítette a világ első, megépíthető akciófiguráit, amelyekhez kilenc éven át izgalmas történetek is születtek. Egyik termékcsaládjában debütált az ún. intelligens építőkocka, amely lehetővé tette, hogy a gyerekek (és hozzáértő szüleik) programozható legórobotokat építsenek. A Lego ugyancsak elsőként jelent meg a piacon egy olyan társasjáték-sorozattal, amelyet a megépítését követően darabokra lehetett szedni, és újra fel lehetett építeni. A cég nyilvánossá tette fejlesztési folyamatát, így a rajongók maguk tölthették fel az internetre saját, személyre szabott, „csináld magad” legókészleteiket. Felfrissítették a klasszikus legók fő termékcsaládjait, amelyek megőrizték eredetiségüket, s közben a XXI. századi gyerekek számára is kellően modern képet mutattak.

A Lego eladásai (millió dán korona)]

Mindennek eredményeképpen a Lego halálközeli állapotából feltámadva a világ legjövedelmezőbb és leggyorsabban növekvő játékgyártó vállalatává vált. 2007 és 2011 között a globális recesszió legnehezebb időszakában a Lego Csoport adózás előtti eredménye megnégyszereződött, messze túlszárnyalva a Hasbrót és a Mattelt, a játékipar titánjait, amelyek ugyanebben a periódusban megragadtak a csupán egy számjegyű növekedésnél. 2008-tól 2010-ig a Lego nyeresége még az Apple-énél is gyorsabban nőtt, annak ellenére, hogy egy olyan iparágban versengett, amelyben a belépési korlátok száma alacsony, agresszív globális verseny folyik, a vevők szeszélyesek, a termelési költség hátrányt jelent, s a fő termékre – a legókockára – nincs szabadalmi védelem. Ezt az eredményt a Lego nem úgy érte el, hogy szakított az üzleti hagyományokkal, hanem azzal, hogy épített azokra.

Az átlagos éves növekedés üteme 2007 és 2012 között

Az üzleti szakirodalom bővelkedik a merész, szabályszegő szervezetekről szóló történetekben, amelyek rendhagyó menedzsmentgyakorlatai szerves növekedést indítottak be. Ilyen például a Google, ahol a fejlesztők akár idejük 20 százalékát is tetszés szerinti projektre fordíthatják. Vagy W. L. Gore, a Gore-Tex gyártója, aki megteremtette a főnök nélküli munkahelyi környezetet – ahol szinte senki sem visel semmilyen rangot – több mint ötven egymást követő évben nyereséget tudott termelni. Vagy akár a brazil gyártóvállalat, a Semco, amelynek a munkavállalói önmenedzselés terén folytatott – a Google-éhoz és W. L. Gore-éhoz hasonló – radikális (és gyakran sikeres) kísérleteit tanácsadók és egyetemi oktatók is tanulmányozzák.

Nem kétséges, hogy ezek az üzleti szabályokat felrúgó cégek sokakat megihletnek. De a korábbi példáknak hátat fordító irányítási rendszerek nem könnyen adaptálhatók. Sok vállalatnál nem igazán járható út, hogy a semmiből hipermodern innovációs modellt hozzanak létre, miközben azzal küszködnek, hogy sikerüljön elérniük a negyedéves teljesítménycélokat és visszaszorítani a versenytársakat.

A Lego lelkes innovátor, de az üzleti tapasztalatok peremterületeire nemigen merészkedik ki. A Legónál például nem lehet a munkaidő 20 százalékát szabadon felhasználni, és sok különféle titulus létezik. Miután látták, hogy az üzleti világ egyes, az innováció szabadjára engedését célzó, legnépszerűbb stratégiái szinte elpusztították a céget, a Lego Csoport vezetői létrehoztak egy világos keretrendszert a különböző innovációs erőfeszítések irányítására, az aktuális kínálat javításától kezdve a jövőbeli piacok megtalálásáig.

Az innováció irányításának a Legónál alkalmazott rendszere szöges ellentétben áll az Apple-ével (vagy legalábbis azzal, amilyennek az üzleti sajtóban az Apple rendszerét beállítják). Míg az Apple innovációirányítási rendszere az amúgy zseniális, ám gyakran nehéz természetű Steve Jobs köré épült, és mindig Jobs mondta ki a végső szót arról, hogy egy termék elég jó-e ahhoz, hogy piacra kerüljön, a Lego rendszere sokkal inkább decentralizált. Bár az Apple modellje inspiráló, nem könnyű követni: keress egy páratlan innovátort, emeld őt a vállalat legfelső szintjére, és add neki a nagy döntések meghozatalának a jogát! A Lego vezérigazgatója, Jørgen Vig Knudstorp állítása szerint akár három hónapra is otthagyhatta cégét, és az innovációs folyamat változatlanul ment tovább. Bár a fejlesztés korai szakaszában számos döntés meghozatalában közvetlenül is részt vett, más felső vezetőkkel közösen úgy tervezték meg a folyamatot, hogy az a vezérigazgató különösebb közreműködése nélkül is zökkenőmentesen tudjon működni.

Ez a könyv feltárja a mindennapi innováció Lego Csoportnál alkalmazott, gyakorlati megközelítését, és megmutatja, miként segít a cég vezetőinek megoldani azt a látszólag összeegyeztethetetlen kompromisszumot kívánó problémát, amellyel minden szervezet szembesül: miként adhat a vállalat teret az embereknek az innovációra úgy, hogy közben ne tolódjanak el a hangsúlyok? Miként teheti lehetővé az önállóságot, miközben biztosítja az elszámoltathatóságot? Miként tud rövid távon eredményeket felmutatni, miközben hosszú távra építkezik? De mindenekelőtt hogyan működhet az üzleti hagyományok keretein belül, és követhet mégis egy hatékony tervet a terjeszkedő növekedésre? Más szóval hogyan képes egy vállalat a megszabott kereteken belül innovációt végrehajtani? E problémákat ügyesen kezelve a Lego rendre kitörést jelentő termékekkel rukkolt elő, még a különösen nehéz időkben is.

Mi is elhatároztuk, hogy feltárjuk a Lego Csoport rendkívüli történetét – hogyan került egy egyszerű játékgyártó az összeomlás szélére, és lett onnan megmenekülve óriásvállalattá. Olyanná, amely hasznos és másokat óvatosságra intő tanulságokkal szolgál az innovációhoz, a vezető szerephez és a sikerhez vezető, leghatékonyabb módszerekhez. Menet közben elmeséljük, hogyan született a Lego Csoport néhány ikonikussá vált játéka, és bemutatjuk azokat a tervezőket és fejlesztőket, akik lelki szemeik előtt már látják a legó legújabb generációját.

Ezután felfedjük a cég legutóbbi, nagy sikerű termékbevezetéseinek és menedzsmentinnovációinak a történetét, amelyek biztosították a játékok készítőinek az ahhoz szükséges szabadságot és felelősséget, hogy kiteljesítsék a bennük rejlő potenciált. Megmutatjuk, hogy a Lego fogta az innováció irányításának széles körben dicsért receptjeit, majd átdolgozta és beépítette őket abba a rendszerbe, amely az egekbe repítette az eladásokat és a nyereséget.

Azzal, hogy feljegyezzük, miként találta fel a Lego Csoport újra az innovációt, az a célunk, hogy segítsünk szervezete összeegyeztethetetlen innovációs erőfeszítéseit egy mindenre kiterjedő rendszerré egyesíteni. Mindegy, hogy Ön egy start-up vállalkozás, egy üzleti egység vagy egy multinacionális vállalat vezetője, hisszük, hogy a Lego Csoport innovációirányítási rendszere segíthet a felvállalt újító kezdeményezések különböző típusait összehangolni, valamint a legszenvedélyesebb vevőkkel és külső partnerekkel hatékonyabban együttműködni. Célunk, hogy a folyamatos innováció kevésbé szokatlan, sokkal inkább megszokott dologgá váljon.

Miután néhány szóban ismertettük a könyv fő témáit, hadd álljon itt pár gondolat arról, hogy miről nem szól ez a könyv. Jóllehet a következő oldalakon számos részlet és megőrizhető, fontos üzenet olvasható, szándékosan kerültük annak a látszatát, hogy egy kidolgozott innovációs programot adjunk, és arra ösztönözzünk bárkit, hogy azt kövesse. Nem fognak hasonló eredményeket elérni azzal, ha saját vállalatuk folyamataiba egyszerűen átültetik a Lego Csoport innovációs rendszerét. Nem ajánljuk, hogy a játékgyártóhoz hasonlóan mások is elkövessék a hibát, és megvárják, hogy a csőd közelsége arra kényszerítse a cég vezetőségét, hogy mélyreható változtatásokat hajtsanak végre. Nem kétséges, hogy amikor csapatunk vagy vállalatunk jövőjének alakítására kerül a sor, jobb szeretnénk elkerülni a talpra állítás kínzó fájdalmát, s helyette a saját, traumáktól mentes utunkat járni. Szándékaink szerint megmutatjuk a jelzéseket, és csupán utat mutatunk az erőfeszítésekhez, irányítani viszont nem kívánjuk őket.

A legórajongókhoz hasonlóan a kedves olvasó is használja a saját képzelőerejét és tapasztalatát, hogy kiderítse, mi a legjobb saját magának és vállalatának. Végtére is rajtunk múlik, hogy a végén minden elem a helyére kerül-e.

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.