Brunner Tamás

A virágbolt

Négy színpadi mű

Kossuth Kiadó

Tartalom

A VIRÁGBOLT

KÁVÉHÁZ

KREML

ÁLKIRÁLYDRÁMA

Impresszum

A VIRÁGBOLT

Szereplők:

MARIE, virágbolti lány

GRÉTE, a testvére

JOEL, a betérő férfi

ELENA, a férfi felesége

ARTHUR, Marie férje, Elena szeretője

I. felvonás

ELSŐ JELENET

Helyszín: virágbolt valahol Európában, inkább dél, mint észak, inkább nyugat, mint kelet, közelben hegyek, a város régies, a virágbolt a főtéren áll, a házak árkádosak. Délután van, félhomály. Rózsák mindenhol, fakkokban, polcon, elöl pult, rajta papír, váza, olló.

GRÉTE

Három óra, most nem jönnek sokan, elszaladok a boltba, veszek vacsorára valamit. Mit szeretnél?

MARIE

Én nem… Nem is tudom.

GRÉTE

De mondd csak, hozok, amit szeretnél, Marie.

MARIE

Nem is tudom… Talán.

GRÉTE

Sonka?

MARIE

Nem, azt nem akarok most.

GRÉTE

Akkor szalámi?

MARIE

Nem, az volt már a héten kétszer.

GRÉTE

Áh, nem érek én erre rá, hozok, amit találok és kész. Eszed, amit kapsz. Nem vagy már gyerek.

MARIE

Ne légy durva.

GRÉTE

Nem vagyok durva. Csak az agyamra megy, hogy nem tudod eldönteni egyszerűen, mit szeretnél.

MARIE

Utazni szeretnék.

GRÉTE

Utazni… Te, te… Áááh. Elveszett lélek… elveszett. Na jó. Elmegyek, hozok valamit, ma hideget eszünk, hozok paradicsomot is, esetleg tonhalat. Konzervet. Te rendbe raksz itt szépen mindent, felsöpörsz, és fel is mosol. A vízzel vigyázol, nem kell úszni a padlónak, nem kell sok víz, csak maszat lesz meg sár.

MARIE

Esik. Esik kinn. Nézd, Gréte.

GRÉTE

Nem érdekel, akkor is felmosol. A kannába engedsz vizet, abból öntesz a vödörbe, azután teszel bele mosószert, nem sokat, nem kell nagy hab. Óvatosan felmosol.

MARIE

De nézd, hogy esik, olyan, mintha szürke bádoglavór borulna a térre, alig látni át az utca túloldalára. Nézd, ott az ablakok is vakok.

GRÉTE

Figyelj rám, gyere el az ajtóból, ne bámészkodj. Gyere, itt a kanna. Ott a vödör. Tudod te, hogy kell.

MARIE

Igen, tudom. Engedek vizet, bele a vödörbe. Olyan lesz, mintha nagyon esne az eső, és zörögne a teraszra kifeszített ponyván. Zubogna.

GRÉTE

Jó, jó. Érted, ugye? Előtte söpörj fel, majd aztán, ha felmostál, akkor a virágokat kell rendbe rakni, tudod, nem maradhat más virág abban a fakkban, másikban, tudod, mint amiben lennie kell… És…

MARIE

Igen…

GRÉTE

És, tudod…

MARIE

Mondd, Gréte, figyelek.

GRÉTE

Nos, még annyit…

MARIE

Mit csináljak még?

GRÉTE

Ne menj fel. Ne menj fel, amíg meg nem jövök. Nem szeretem, ha egyedül fenn vagy ott. Itt marad az üzlet őrizetlen, ha jön valaki…

MARIE

Nem megyek fel. Amikor nem vagy itt, soha nem megyek fel egyedül a lakásba. Csak ha itt vagy és együtt vagyunk. Csak akkor mehetek fel. Tudom, nem megyek. Nem is szeretek fenn. Egyedül különösen nem.

GRÉTE

Jó, jó. Gyere, gyere csak, nézd, itt van a mosószer, itt a vödör.

MARIE

Igen, tudom. És nem megyek. Nem is akarnék. Nem is merek.

GRÉTE

Ugyan, nézd, már alig esik, délutánra a nap is sütni fog. Sütni fog, és holnap is, és mindig. És elutazunk.

MARIE

Holnap?! Gyerünk, holnap. Gyerünk, még ma, én gyorsan csomagolok. Gyorsan, csak egy-két dolog kell, csak egy ruha, egy cipő… Nem kell sok.

GRÉTE

Nem, butus, majd nyáron, a nyár végén, amikor már szelídül a forróság. Akkor utazunk el.

MARIE

Az is jó lesz. Tudod, szeretek utazni. Sok helyre akarok még elmenni, és már nem félek a vonattól meg az alagúttól sem. És nem foglak felkelteni éjszaka, hogy zörgött az ablak, és nem félek már attól sem, hogy találkozzam Arthurral.

GRÉTE

Miért hozod szóba Arthurt?

MARIE

Nem tudom, mindig eszembe jut.

GRÉTE

Menj, tedd rendbe a boltot.

MARIE

Jó, megyek, megyek. Te Gréti, csak a tenger felé menjünk, a hegyeket gyűlölöm. A nagy hegyeket gyűlölöm. Betemetnek, agyonnyomnak. Félek tőlük.

GRÉTE

Menj, eressz vizet. (Durván) Eredj!

MARIE

Megyek már. Siess! Siess vissza!

Gréte becsapja az ajtót, amikor elmegy. Marie vizet ereszt a kannába. Leteszi, elvesz egy virágot az egyik fakkból, megnézi, körbeforgatja, dúdol neki, táncol kicsit. Aztán eltépi, letépdesi a leveleit, a szárát eltöri, szétszaggatja. A földre szórja. Majd ugyanolyan rezzenetlen arccal seprűt vesz, felsöpör, a virágot a szemétbe dobja. Vizet önt a kannából a vödörbe. A söprűt a vödörbe, a vízbe dugja, kiveszi, lerázza, a földet szenteli vízzel. Aztán leteszi a seprűt, belerúg a vödörbe. Felnevet, megijed. Feltörli a földre loccsant vizet. Még törli, amikor belép Joel.

MÁSODIK JELENET

JOEL

Jó napot.

MARIE

Jó napot. Esik még?

JOEL

Kicsit. Már alig. Inkább csak szemerkél.

MARIE

Várjon, azonnal jövök.

Marie befejezi a felmosást, a vödröt a sarokba állítja, kezét a kötényébe törli, a haját megigazítja, a hátsó tükörnél felpróbál egy mosolyt.

MARIE

Nos, mi hozta ide ma délután?

JOEL

Ma délután? Miért, mi van ma?

MARIE

Ma különleges nap van.

JOEL

Ez különleges nap volna, vagy különleges napszak? Nem vettem észre.

MARIE

Minden nap lehet különleges. És lehet fontos. Lehet, hogy ez a mai nap a maga életében nagyon fontos lesz.

JOEL

Alig hiszem. Nincs itt semmi különös. Nem érzek semmit.

MARIE

Nézzen körül.

JOEL

Ez egy virágbolt.

MARIE

Ez egy virágbolt. Azt mondja, ez egy virágbolt. Milyen nagyszerű felfedezés. Csakugyan, ez egy virágbolt.

JOEL

Kinevet. Miért nevet ki?

MARIE

Nézzen csak körül! Hagyja, hogy egy kicsit megismerje magát ez a hely. Úgy könnyebb a választás. Ha gondolja, le is ülhet kicsit, ott, arra a szófára.

JOEL

Szófa… Igen.

MARIE

Érdekes darab, története van. Elmesélem, ha érdekli.

JOEL

Története?

MARIE

Egy szépasszonyé volt, egy színésznőé, száz éve, akkor még más volt, más volt a világ, akkor még tudtak rajongani a férfiak. A tenyerükön hordozták a színésznőt, mindent megkapott, amit csak akart, pezsgő eperrel, csoki mézzel, méz tejszínhabbal.

JOEL

Émelyítő.

MARIE

Mit tud maga erről! Igenis szép és érzelemgazdag időszak volt.

JOEL

Maga mindig így beszél, hogy érzelemgazdag?

MARIE

A szófa kifejezi a kort. Kecses, légies, mint a hölgy, aki elomlik rajta, egy úr fölé hajol.

JOEL

Vad és buja vágyak egy szófán. Törékenynek látszik ahhoz…

MARIE

Maga meg otrombának látszik, bármihez!

JOEL

Maga meg fura.

MARIE

Furcsa?

JOEL

Itt minden olyan fura. Sötét van, és ez a szag… Valahogy olyan, nem is tudom. Maga nem érzi?

MARIE

Én itt vagyok mindig. Nem furcsa, egyáltalán nem az. Tudja, mi a furcsa? Ezen sokat gondolkodtam már.

JOEL

Ne mondja.

MARIE

Nos, az a furcsa, hogyha valakit megismer az ember,egészen haláláig azt a képet őrzi róla. Akármennyi idő múlik el, nem érzékeli a változást, mindig olyan marad, ahogyan először meglátta. Én is így maradok meg a maga emlékezetében. És maga is nekem, amíg csak meg nem hal.

JOEL

Miről beszél maga már megint? Az előbb a színésznő szófával, most ez. Miért beszél a halálról? Nem értem.

MARIE

Nem baj. Van más furcsaság is, például tudta, hogy a lovak…

JOEL

Nem érdekelnek a lovak. Bár amit az előbb mondott, az érdekes. Azt mondja, hogy nem változik az ember a másik képzeletében?

MARIE

Igen.

JOEL

Soha? Úgy értem, hogy nem veszi észre, hogy ráncosodik, szürkül a haj. Ez nem lehet, hiszen mindenki öregszik, az ember ezt látja.

MARIE

Igen, igen, ha maga mondja. Van, aki fél ettől.

JOEL

Milyen bolt ez?

MARIE

Virágbolt.

JOEL

De itt csak egyféle virág van, vagy nem? Milyen virágok ezek?

MARIE

Rózsák.

JOEL

Igen, de valahogy olyan furcsa.

MARIE

Már megint fura, mi fura? Nem látott még virágboltot?

JOEL

A feleségem szokott virágot venni.

MARIE

Hogy néz ki a felesége?

JOEL

Miért kérdezi? Ismerte őt? Őt keresem. Három hónapja eltűnt.

MARIE

A feleségek nem tűnnek el. A képzelet tűnik csak el, a mese.

JOEL

A feleségem nem volt mese. Itt lakunk szemben, látja, ha kinéz az ablakon, a kirakaton, ott szemben a tér túloldalán, látja, ott laktunk a második emelten. Miért nem néz ki az ablakon?

MARIE

Nem kell kinéznem, látom akkor is a teret.

JOEL

Aha.

MARIE

Ha itt lakik, hogy lehet, hogy eddig nem találkoztunk?

JOEL

Eddig nem volt szükségem virágra.

MARIE

Virágra senkinek sincs szüksége.

JOEL

A feleségem minden héten vett néhány fehér rózsát a kis asztalon a vázába. De most eltűnt…

MARIE

(Kezd gyanakodni) Eltűnt?… A felesége?

JOEL

Igen, de… Attól tartok valami baja esett.

MARIE

Biztos benne, hogy hozzánk járt virágért?

JOEL

Így nézett ki. (Elővesz egy fotót) Fél éve készült.

MARIE

(Sokáig nézi a képet. Hirtelen szólal meg) Igen. Nagyon szép nő volt… Magányos volt a tekintete, és csábító, mint a…

JOEL

Miért beszél múlt időben?

Marie kedvesen megragadja és a díványra ülteti Joelt.

MARIE

Szeret utazni? Én szeretek. Sok helyen jártam már. Egyszer voltam Olaszországban. Északon, vagy inkább közép-nyugaton, hogy mondják, nem tudja?

JOEL

Nem tudom, maga volt ott.

MARIE

Milánó az Toscana?

JOEL

Talán, nem tudom. De nem, az Veneto. Számít?

MARIE

Sok a macska az utcákon, a halpiacon pedig feneketlen a bűz.

JOEL

Ezt egy könyvben olvasta, nincs is halpiac, a tenger nagyon messze van onnan.

MARIE

Magam láttam. Délelőtt volt, a napfény besütött egy nagy térre, a piac mellett, és képzelje, Leonardo ott sétált a nagy, lapos kövekkel burkolt téren, hóna alatt egy képkerettel. Láttam.

JOEL

Elképesztő. Hagyja már ezeket a marhaságokat.

MARIE

Egy halottaskocsi zötyögött át a téren akkor,kevesen voltak ott, és mindenki nézte a díszes halottaskocsit, ahogy átcsattogott a téren. Lehet, hogy Leonardóért jött, vagy értem, vagy magáért.

JOEL

Nos hát, ha maga akarja, beszélgessünk. Tegyünk úgy, mintha maga járt volna Milánóban, én pedig érdeklődnék a dolgai iránt. Rendben. Ló húzta?

MARIE

Lovak.

JOEL

Kocsisa is volt?

MARIE

Volt. Egy feketébe öltözött korzikai. Süvegben, vagy valami olyan hosszúkás fejfedőben, tudja.

JOEL

Mint a képeken. Maga szereti ezt.

MARIE

Szeretem, igen, szavakból képeket formálok.

JOEL

Ez való magának. Nem is ám az aluljárók bűze, meg a kövek csikordulása a lakótelepi játszótér betonján.

MARIE

A képzelet valóságot teremt. Amit gondolok, az van. Amit látok, az van, ha behunyom a szemem, nincs.

JOEL

Mint egy gyerek, olyanokat mond. Felnőttek nem mondanak ilyesmit.

MARIE

Micsoda kemény, felnőtt férfi. Csak szikla, meg beton, meg dohányszagú, esőverte nagykabát. Ahh… (Majdnem Joelhez ér)

JOEL

Mi baja ezzel? A világ ilyen.

MARIE

Nem, látja, én is milyen más vagyok, kedves, szelíd, megértő. A bőröm is bársony, nézze. (Végigsimít a nyakán) Mint a rózsa szirma.

JOEL

A rózsának tüskéje van, szúr, felhasítja a bőrt.

MARIE

Én nem bántok senkit, maga miért bánt? Legyen inkább kedves velem.

JOEL

Kedves! Hogy legyek kedves?

MARIE

Ne mondjon gonosz dolgokat.

JOEL

Gonosz dolog a tüske?

MARIE

Szúr, hasít, kövek, sziklák, üvegcserép, tüske, vér, vér, mindenütt vér, amerre csak fordítom a fejem. Csikorgás és a hangok.

JOEL

Maga nem járt Milánóban.

MARIE

Honnan veszi? Miért hazudnék magának?

JOEL

Tudom, hogy nem járt ott.

Szünet. Joel járkálni kezd a helyiségben.

JOEL

Keresek valakit.

MARIE

Mindannyian ezt tesszük.

JOEL

Én valóban keresek valakit.

MARIE

Igen, én is. Keresem Arthur árnyékát, és nem találom. Három hónapja már.

JOEL

Mi? Én a feleségemet keresem.

MARIE

Tudom, a csábító, magányos tekintetű. Miért itt keresi? Elment? Azt mondta, elment?

JOEL

Még nem mondtam. Magára hagytam, rövid időre, de magára hagytam. Akkor tűnt el, nyomtalan.

MARIE

Eltűnt. Nyomot sem hagyva, elment.

JOEL

Magam sem értettem. Lementem újságot venni, reggel volt, szerda, emlékszem. Reggeliztünk, és én elmentem dolgozni. Reggeliztünk. Lekvár volt, meg tea.

MARIE

Milyen lekvár?

JOEL

Nincs jelentősége. Vagy talán úgy véli, van?

MARIE

Nem tudom. Lehet, hogy van.

JOEL

Nem, szerintem nem volt jelentősége, egyébként eperlekvár volt, ha jól emlékszem. Szerette az eperlekvárt, a teával ette.

MARIE

Igen.

JOEL

Maga ezt nem tudhatja.

MARIE

Nem, valóban nem. (Zavarban)

JOEL

Szóval lementem, az ajtót nem zártam be, mint szoktam.

MARIE

Be szokta zárni a feleségét?

JOEL

Amikor magára kellett hagynom, és nem volt ott a szobalány, bezártam az ajtót. Úgy emlékeztem, aznap reggel is bezártam. De bizonyára tévedek, mert mire visszaértem, Elena már nem volt ott.

MARIE

Kereste?

JOEL

Három hónapja keresem. Maga nem látta őt?

MARIE

Nem, én nem láttam. Sokan járnak ide…

JOEL

De maga ismeri. Tudom. Úgy beszél, mint aki ismeri.

MARIE

Nem, nem ismerem. Tudta, hogy a macskák kizárólag érdekből csatlakoznak az emberhez? Nem hűségesek. Csak magukra gondolnak…

JOEL

Maga szerint az fontos?

MARIE

Mi?

JOEL

A hűség. Szerintem erről érdemes beszélni, azt hiszem, a legmeghatározóbb élmény…

MARIE

Talán érzés?

JOEL

Nem, a szerelem az érzés, a fájdalom, a hiány az érzés, de a hűség az élmény, az élethez tartozó meghatározó élmény.

HARMADIK JELENET

A helyszín Joel lakásának nappali szobája. Arthur az ablaknál áll. Az ablak mellet kis asztalon vázában fehér rózsák. A szobába belép Elena.

ARTHUR

Elena.

ELENA

Mit nézel?

ARTHUR

Marie felmossa a virágboltot. Összesöpri a szirmokat, leveleket és a kukába dobja. Mindig olyan haragosan.

ELENA

Csinos lány, nézd, olyan szépen lép.

ARTHUR

Igen. De akkor még nem ismertelek. Most már félek tőle, van benne valami kegyetlen, valami idegen.

ELENA

Te is idegen vagy. Csak egy idegenbe lehetek szerelmes. Soha sem szeretnélek megismerni…

Ölelkezés, csók.

ELENA

Ne gondolj Marie-ra többé.

ARTHUR

Nem fogok… Mi egészen másképp vagyunk idegenek.

ARTHUR

Nagyon vártalak.

ELENA

Nem tudhattad, hogy mikor jövök, nem mondtam. Elmehettem volna a világvégére is, még ma. Elmehettem volna.

ARTHUR

Mindig tudom, hogy jössz. Mindig várlak, akárhol vagyok, és akárhol vagy, és tudom, hogy jössz.

ELENA

Szeretlek. Szeretlek, Arthur. (Arthur vállára hajtja a fejét) Csak boltban voltam.

ARTHUR

Tudom. Szeretlek. (Kinéz az ablakon, valamit figyel lent az utcán)

ELENA

Marie?

ARTHUR

Bocsáss meg… El kell valahogy búcsúznom tőle.

Kibontakoznak az ölelésből.

ELENA

Mit mondasz neki?

ARTHUR

Hogy el kell utaznom, messzire, nagyon messzire, Afrikába, Algírba. Eljössz velem?

ELENA

Afrikában nagy a forróság. Nem bírom a nagy forróságot, tudod.

ARTHUR

A meleg elviselhető. Szinte bármi elviselhető.

ELENA

Én is?

ARTHUR

Miről beszélsz? Te gyönyörű vagy. A szemed, a hajad.

ELENA

Marie a gyönyörű… Várni fog rád. Nem enged el, nem hagyja, hogy csak úgy elmenj. Behálóz, magához láncol.

ARTHUR

Marie, Marie.

ELENA

Ugye, látod, ő a te feleséged.

ARTHUR

Nem, már te vagy a feleségem.

ELENA

Nagyon szeret téged. Tudod?

ARTHUR

Beszéltetek? Beszéltetek rólam? Marie mondta. Miről beszéltetek?

ELENA

Virágért voltam a boltban. Nem beszéltünk. De ott a képed a pulton. A képre néztem.

ARTHUR

Ránéztél.

ELENA

Ránéztem, aztán Marie-ra, nem is tudom, olyan furcsa volt. Kezében egy szál virágot tartott, de nem könnyedén az ujjai közt, marokra fogta, szorította. Te tudtad, hogy odalenn rengeteg rózsa van?

ARTHUR

Nem, nem tudtam, már nem figyelem.

ELENA

Alig volt más virág.

ARTHUR

Csakugyan?

ELENA

Ránéztem, megdermedt. Biztosan tudja.

ARTHUR

Ugyan, mit tud?

ELENA

Hát, azt hogy te meg én.

ARTHUR

Dehogy, nem tudja. Nem tudhatja. Titkolom.

ELENA

Hogy tudsz neki hazudni esténként? Éjszakánként, amikor átöleld, mint engem.

ARTHUR

A jövő héten csütörtökön délelőtt…

ELENA

Vagy nekem hazudsz. De nem, nem lehet.

ARTHUR

Csütörtökön délelőtt, figyelsz?

ELENA

Csütörtökön. Igen de olyan különös volt. Biztosan tudja.

ARTHUR

Te nem mondtad neki, igaz? Akkor honnan tudná?

ELENA

Nem tudom, csak az, ahogy nézett. Rám szegezte a tekintetét. Nem is pillantott sehová, úgy csomagolta be a virágot, mintha marhahúst vettem volna. Olyan durván. Igen, durván, elém dobta.

ARTHUR

Figyelj rám, hagyjuk ezt. Eljövök érted csütörtökön.

ELENA

Igen.

ARTHUR

Amikor jövök majd, egyedül leszel, a lányt küldd el aznapra.

ELENA

Elküldöm.

ARTHUR

A kulcsot, a férjed kulcsát vedd el, dugd el. Ne találja meg.

ELENA

Ne találja meg.

ARTHUR

Igen, és majd beengedsz. Már légy elkészülve.

ELENA

Legyek elkészülve.

ARTHUR

A ruháidat tedd egy táskába, de csak aznap, aznap reggel, ne lássa meg.

ELENA

Ne lássa meg. Igen.

ARTHUR

Nem kell sok ruha, majd veszünk útközben.

ELENA

A férjem?

ARTHUR

Igen?

ELENA

A férjem? Írjak neki?

ARTHUR

Nem, dehogy, nem kell. Ne írj semmit. Bár ha akarod. De nem, ne írj. Majd megtudja.

ELENA

Lehet, észre sem veszi, hogy eltűntem. Már most olyan, mintha nem lennék itt.

ARTHUR

Pedig… (Megöleli, csók)

NEGYEDIK JELENET

Virágbolt, Marie, Joel, úgy, ahogy otthagytuk őket.

MARIE

Elmondom, én hogyan emlékszem Arthurra. Magas, széles vállú férfi, kicsit hajlott, de talán csak azért látszik úgy, mert a fejét mindig leszegte, olyan különösen nézett mindig, alulról felfelé tekintett rám, mintha vizsgált, fürkészett volna.

JOEL

Ő az? (Felveszi a képet a pultról és nézegeti)

MARIE

Bajsza szájközépig ért, felső ajka keskeny, az alsó érzéki, szeme barna, mint a csokoládé. Keserű csokoládé.

JOEL

(Visszarakja a pultra a képet) Hmm…

MARIE

A keze csontos, ujjai hosszúak, fürgék, amikor a hajamhoz ért, a kezemhez ért, amikor a derekamra kulcsolta.

JOEL

Hagyja most. Nem érdekel. Miért van itt csak rózsa?

MARIE

Nem csak rózsa van. Itt van maga, itt vagyok én, itt van egy váza, itt van egy szék, itt van egy asztal, az asztalon olló, papír, egy kép. Nézze csak. Egy fénykép, ezüst keretben. Avítt. Avíttnek mondanám. Vagy avíttnak?

JOEL

Arthur, igaz?

MARIE

Én nem így emlékszem rá…

JOEL

Jó. De még nem fejezte be a színésznőről azt a dolgot. Ha már elkezdett egy történetet, el kell mondania, legalább a végét. Mi lett vele?

MARIE

A világot a történetek tartják egybe, vagy bomlasztják fel, attól függ mi a történet, és ki meséli. Még nem mondhatom el. Még nem. Még várnia kell, nem jött el az idő.

JOEL

Nem is vagyok kíváncsi rá. Biztos százkilósan mézbe fulladt a rohadt szófáján.

MARIE

Megint durva. Miért? Mit mondtam, vagy mit érez, ami miatt durvának kell lennie?

JOEL

Bocsásson meg… (Az ajtóhoz megy, megpróbálja kinyitni) Egyébként hol van itt a kijárat?

MARIE

Nincs kijárat. Ide csak bejönni lehet.

JOEL

Furcsa.

MARIE

Igen. (Feláll, a virágtartó fakkokhoz megy) Tudja, milyen életszakaszai vannak a virágnak?

JOEL

(Bocsánatkérő igyekezettel) Nos hát bimbó, aztán maga a rózsa, aztán, aztán elhervad.

MARIE

Dehogy, a rózsa élete folyamatos átmenet, alig szakaszolható. (Kivesz egy kinyílott rózsát) A bimbó is érdekes, de akkortól lesz izgalmas, amikor a szirmok kissé elnyílnak, és hamvas külsejükön cseppekben gyűlik a reggeli harmat. Majd bomlik a virág, a szirmok közé beszökik a napsugár, megcsiklandozza a bibéket, és a virág teljes pompájában megnyílik a világnak, kitárja önmagát, befogadóvá lesz, és egyidejűleg megmutatja teljes valóját a kíváncsi szemnek. Csak egynek igazán.

JOEL

Maga mi a fenéről beszél? Nem tudom követni.

MARIE

(Joelnek háttal áll, kezébe veszi a metszőollót és felaprítja vele a rózsát) A virág élete bármely pillanatában a metszőolló áldozatává válhat, amely abban a pillanatban vágja el megnyilatkozását, amikor átmetszi az életet hordozó szárat, elválasztván virágot a tőtől, amely hordozta és biztonságot adott számára.

JOEL

Hagyja már, ez olyan mintha kígyót simogatna.

MARIE

Gréte is ezt mondja, amikor erről mesélek neki.

JOEL

Ki az a Gréte?

MARIE

(Nem figyel rá, erőtlenül lerogy a díványra) De nincs igazuk. Van, aki akarja ezt, van, aki megéli, van, aki átéli.

JOEL

A virág nem él.

MARIE

(Szomorúan) Nem?

JOEL

Nem úgy, ahogy maga mondja, maga valami másról beszél.

MARIE

Maga él? Esetleg Elena?

JOEL

Hopp. Mégiscsak ismeri Elenát. Mit tud róla, hová lett? Azon a napon csak ide jöhetett.

MARIE

(Gépiesen) Elenát én találtam ki. Magát is én találtam ki. Csak az emlékezetemben létezik a korábbi élete, és csak a fantáziámban él a jelenlegi mivoltában. Már mondtam, nem figyel rám.

JOEL

Áh! Maga őrült! Mégis őrült, nem gyermeki, hanem őrült!

MARIE

(Befogja a fülét) Ne mondja ezt. Gréte sem mond ilyet soha. Már jó ideje nem.

JOEL

Ki az a Gréte? (Az ajtóhoz megy) Mikor zárta be az ajtót? Engedjen innen ki. Mennem kell.

MARIE

Nincs bezárva. A másik irányba nyílik.

Joel megpróbálja a másik irányba, nem nyílik. Úgy tesz, mintha maga döntene úgy, hogy visszalép az eladótérbe.

JOEL

Azért sem megyek el.

MARIE

Ne féljen tőlem.

JOEL

Semmi okom rá.

MARIE

Aminek meg kell történnie, megtörténik.

JOEL

Igen, én is úgy gondolom. Bár én inkább magam irányítom a dolgokat. Aminek meg kell történnie, általam fog megtörténni.

MARIE

Ha maga úgy gondolja. És mikor?

JOEL

Azonnal, amint eljön az ideje.

MARIE

Ki választja meg az időt?

JOEL

Én magam.

MARIE

És addig mit teszünk?

JOEL

Várakozunk.