Regina Swoboda

Női rafinéria

Szelídítsük meg a férfiakat!

Jaffa Kiadó

Tartalom

Bevezetés  Üdvözöljük a lehetetlen küldetés világában!

Első fejezet  Lazuljunk el, és nyissuk meg a szívünket!

Második fejezet  Szingli nő – miért is?

Harmadik fejezet  Higgyünk magunkban – akkor a férfiaktól is a legjobbat kapjuk!

Negyedik fejezet  Tegyük le a fegyvert!

Ötödik fejezet  Játsszunk az ő csapatában!

Hatodik fejezet  Így lehetünk a férfiak legjobb trénerei

Hetedik fejezet  Jutalmazzunk elismeréssel!

Nyolcadik fejezet  Éljünk könnyedén, és őrizzük meg a kíváncsiságunkat

Kilencedik fejezet  Gyújtsuk meg a másik fényét!

Tizedik fejezet  Üdvözöljük a valóságban!

Tizenegyedik fejezet  Tűz és víz: mégis egymáshoz illenek!

Tizenkettedik fejezet  Hagyjuk, hogy kényeztessenek!

Tizenharmadik fejezet  Tegyük a királyunkká a férfit!

Köszönetnyilvánítás

Impresszum

BEVEZETÉS

Üdvözöljük a lehetetlen küldetés világában!

Amikor a női emancipáció úgy igazándiból elkezdődött, mindannyian arra számítottunk, hogy az elbizonytalanodás rövid időszakát követően a két nem együttélése új, csodálatos szakaszába lép majd: a nők lényegesen öntudatosabbá, a férfiak valamivel gyengédebbé válnak. És mindnyájan boldogok lesznek.

Ebből sok minden valóra is vált. A nők manapság tényleg öntudatosabbak, a férfiak is gyengédebbek. De vajon boldogok-e? Nem, a legtöbben nem boldogok. A félreértések időszaka sajnos nem bizonyult sem rövidnek, sem átmenetinek, hanem állandósult állapottá vált. Beépült a mindennapjainkba, és mélyen belemart a nemek viszonyába.

Sok nő számára mind nagyobb csalódást jelent, hogy elvárásaiknak a férfiak távolról sem képesek megfelelni, holott a nők közben megtanulták világosan és egyértelműen kimondani, mit akarnak. Vagy talán mégsem? A férfiakat zavarja, hogy láthatólag soha nem képesek a nők kedvére tenni, pedig közben már tudják, a nők mit akarnak. Vagy talán mégsem?

A nők úgy érzik, félreértik őket. A férfiak úgy érzik, folyton veszekednek velük. Sokan semmire nem kötelező viszonyokba menekülnek, miután a tartós kapcsolatban főként egyvalamire számíthatnak: véget nem érő stresszre. Ám az elkötelezettségtől mentes kalandok sem úgy alakulnak, ahogyan azt a legtöbb nő és férfi szeretné. Vajon lehet ezen változtatni? Úgy gondolom, igen, sőt, nem is lenne olyan nehéz.

Azt is gondolom, hogy a helyzetet a nők tudnák megváltoztatni, ha megtanulnák megszelídíteni a férfiakat. Ez abból állna, hogy a nők újra felfedeznék és megerősítenék nőies energiájukat, letennék a fegyvert, és nem viselkednének harciasan. Akkor a férfiakkal is minden rendben lenne. A nőknek mindössze el kellene határozniuk magukat, és átváltani nőies üzemmódba.

Már hallom is a felháborodott tiltakozást. Azoknak a nőknek a hangos, rémült kiabálását, akik harcoltak az egyenjogúságért, akik egyenjogúnak érzik magukat, vagy éppen azon dolgoznak, hogy egyenjogúak legyenek. De csak nyugalom! Végül is az az egyenjogúság legmagasabb foka, amikor önmagunkhoz is lazán viszonyulunk. Amikor boldogok vagyunk önmagunkban – és a szeretett férfival.

A helyzet kulcsa igenis a nők kezében van, miután ők váltották ki a nagy bosszankodást – és miután ők maguk bosszankodnak a legjobban amiatt, hogy szétcincálják őket a különféle szerepeik, amelyeket manapság játszanak és játszhatnak.

Hogy a nőkre milyen mennyiségű tanács zúdul, jól bizonyítja a „férfiszelídítő” tanfolyamok egyik résztvevőjének esete. Az illető két óriási, csurig tömött nejlonszatyorral érkezett a szemináriumra, és a tartalmukat kiöntötte a terem padlójára. A földön valóságos hegyet alkottak a tanácsadó könyvek és újságkivágások. „Most akkor melyiknek higgyek? – kérdezte a hölgy. – Itt az áll, hogy mindig álljak a férfi rendelkezésére. Másutt az, hogy tartsak távolságot. Itt azt írják, hívjam fel. Másutt azt, várjam meg, amíg ő jelentkezik. Itt azt tanácsolják, mindenáron érvényesítsem az akaratomat. Másutt azt, hogy legyek engedékeny. Itt az áll, vessem be a csábítás művészetének minden eszközét. Másutt meg az, hogy hagyjam magam meghódítani. És így tovább, és így tovább. Akkor most mit csináljak?” A hölgy a harmincas évei elején járó, képzett, jó állásban dolgozó nő volt. Kellően magabiztos ahhoz, hogy odadobja elénk a tanácsadó-gyűjteményt. Olyan nő, aki nem akar beragadni egy zsákutcába, hanem a saját útját keresi, a hozzá illő utat.

Megtalálni a saját utunkat ahhoz, hogyan bánjunk a férfiakkal – erről szólnak a szemináriumaim, és erről szól ez a könyv is. Mindenkinek egyéni az útja, mivel minden nő és minden férfi egyedi, és mert mindenkinek más az elképzelése arról, milyen legyen a közös életük. Ám mindannyian ugyanazt akarjuk: boldogok akarunk lenni. A legszívesebben egymással.

A világ megváltozott, a manapság jellemző életkörülményeknek semmilyen előképük nincs. Egyvalami azonban világos: a régi modellnek, amely szerint „együtt élünk egy házban, és gyűlöljük egymást”, vége. Mindenkinek magának kell megfogalmaznia az igényeit, manapság minden egyes párnak a maga egyéni modellje alapján kell kialakítania a közös élet kereteit. Ez nem sikerülhet fél szívvel előadott trükkökkel és manipulációval. Nem sikerülhet harccal és veszekedéssel, bizalmatlansággal és önfejűséggel. Nem sikerülhet kompromisszumok nélkül sem. A jó kompromisszumhoz azonban senkinek nem kell megtagadnia a természetét.

Sikerülhet viszont a férfiak megszelídítésével. Világos, hogy erről mindenkinek A suttogó jut eszébe, aki a legmakrancosabb lovat is megszelídítette. Az is világos, hogy a férfiak nem lovak. Persze hogy nem. De emlékszünk rá, milyen gyöngéden, türelmesen, bizalomteljesen közelített a suttogó a másik lényhez? És hogy utána az a másik lény hogyan követte őt? Huzakodás, ostor, utasítások és parancsoló hang nélkül. Nagyon csendesen. Teljesen önként.

Ez az elv jelenti a férfiak megszelídítésének alapját: építsük fel a másik lény iránti érdeklődést, értsük meg a nyelvét, érezzük meg a természetét, fogadjuk el a sajátosságait. Bízzunk benne. Higgyünk benne. A férfiak megszelídítése során megtanulhatjuk, mi volt a probléma valószínűleg a férfiakkal való eddigi kommunikációnkban. A kommunikáció ebben az összefüggésben nemcsak azt jelenti, hogyan beszélünk egy férfival, hanem azt is, hogyan viselkedünk irányában, vagyis a nem verbális kommunikációt is. A férfiszelídítés során a kommunikációnak egy új, sikeresebb és hatékonyabb formáját fejlesztjük ki. Az eredmény pedig tartós lesz, mivel alapvetően megváltoztatja a kettőnk közötti megértést. Nemcsak a partnerünkkel, hanem a fiunkkal, a bátyánkkal és a főnökünkkel kapcsolatban is.

A férfiszelídítés során megtanuljuk meglátni a férfi szemében a fényt, amely akkor lobban fel, amikor igazán jól érzi magát. A sugárzást. Egy király kisugárzását. Mert a férfi ez akar lenni: király, aki a királynőjévé tesz minket.

ELSŐ FEJEZET

Lazuljunk el, és nyissuk meg a szívünket!

Nem túl sok ember képes arra, hogy megőrizze a szerelem elevenségét, és az évek múlásával mind több intimitást éljen át. Ha így van, annak többnyire az az oka, hogy nem vagyunk tudatában kommunikációnk következményeinek és a saját felelősségünknek. Amikor valami nem megy jól, várunk és reménykedünk, hogy előbb-utóbb majdcsak megjavul… Az idő múlásával párhuzamosan azonban működésbe lép a nehézségi erő, és lefelé húzza a kapcsolatot. Fontos tehát, hogy ismerjük a kapcsolat mechanizmusait, és képesek legyünk újra meg újra megteremteni a közelséget, a bizalmat és a kötődést.

A sikeres kapcsolat fő eszköze az, ha tisztában vagyunk a nő és a férfi közötti alapvető különbségekkel. Így például a legtöbb ember számára ismert, hogy a férfiak inkább logikus, céltudatos, összpontosító és harcias lények; míg a nők ezzel szemben érzelmesek, kommunikatívak, intuitívak, és a környezetüket a maga teljességében érzékelik. De vajon képesek-e ezeket a különbségeket összehangolni a másik nemhez való viszonyulásuk során? A modern kapcsolatokban fontosabb, mint valaha, hogy figyelembe vegyük a nő és a férfi eltérő elveit – mert, noha a párkapcsolat aktuális modelljei mindössze néhány évtizedes múltra tekintenek vissza, mégis ősi mintáknak engedelmeskednek. Pontosan erről szól ez a könyv.

A nők és a férfiak jellegzetes tulajdonságai mindig szerepet játszanak a helyzetek értelmezésében éppúgy, mint a konfliktusok megoldásában. Soha nem számolhatjuk fel a két nem közötti különbségeket. Ez nem is feladatunk, és egyébként is teljesen tönkretenné férfi és nő kapcsolatának örömét, izgalmát. A különbségeiket azonban intelligens módon felhasználhatjuk arra, hogy produktivitást és eksztázist teremtsünk a világban. Annyi bizonyos: a vonzalom éppen a különbözőségből ered.

A nőknek általában erőteljesebb velük született tehetségük van a kommunikációhoz és a kapcsolatok ápolásához, mint a férfiaknak. Ha jobban megnézzük, a nők azok, akik megkezdik és befejezik a kapcsolatokat, és ők a hangadók a kapcsolatban és a családban egyaránt. Éppen ezért, mivel a nőkre nagyobb felelősség hárul a kapcsolat érzelmi életét illetően, teljesen jogos, hogy ehhez megerősítést kapjanak. Ezt az erőt nem tőlem fogják megkapni, mert már rendelkeznek vele, még ha gyakran rejtetten is. Én csak arra ösztönzöm őket, hogy élvezzék a női energiájukat. A magukat nőiességükben jól érző, feminin nőket a férfiak vonzónak találják. Ám most nem a férfiakról van szó: itt elsősorban a nő, a hiteles, szuverén nő áll a középpontban. A pozitív energiát és kisugárzást árasztó nő.

Tiszta élvezet:
játsszunk az energiánkkal!

Mindannyian rendelkezünk mind a kettővel: a férfiaknak is vannak nőies, a nőknek pedig férfias energiáik. És mindkettőnek megvan a maga saját minősége, egyik sem jobb vagy rosszabb, egyszerűen egy érem két oldala. A lényeg, hogy mindenki jóra használja a tulajdonságait, és mindketten hozzátegyék a közös egészhez a saját képességeiket.

A nők legerősebb képességei közé tartozik a könnyedségből, kreativitásból és játékosságból eredő erő. Ez úgy hangzik, mintha csak az érezhetné jól magát, aki egész nap ölbe tett kézzel üldögélhet. Ez azonban nem így van. A munkahelyükön és a családjukban sokat vállaló nők is kikapcsolódást találhatnak a játékosságban. Nem az a fontos, mit csinálunk, hanem hogy hogyan tesszük: hogyan juttatjuk kifejezésre és éljük meg pozitív energiáinkat. Szó szerint az, mennyire vagyunk ÖN-tudatosak.

Amíg a nők magukba fojtják a fájdalmukat, a haragjukat és a neheztelésüket, addig blokkolódik pozitív energiáik áramlása és a testtudatuk. Ez pedig természetesen a férfiakhoz való pozitív közeledésüket is megnehezíti. Mivel a férfiak harcosok is, azonnal megérzik a dühöt, és reagálnak is rá – még több dühvel. Mindezt annak a mottónak a jegyében: „Mielőtt megtámadnál, ütök!” A csalódottságtól, a fájdalomtól és a haragtól való megszabadulás legjobb módja, ha az érzékeinkkel az élvezetre és az örömre összpontosítunk, a testünket pedig tudatosan és erőteljesebben észleljük. Az fog ugyanis növekedni, amire a figyelmünket irányítjuk.

Ha dühöngünk, az olyan, mintha nagyítóüvegen keresztül néznénk: ami dühít minket, olyan óriásira nő, hogy semmi mást nem látunk tőle. Ha azonban elengedjük a haragot, és áthelyezzük a fókuszt, minden más mintha magától történne meg: az öröm hatására ellazulunk, belsőleg szabaddá válunk, és egyszerre az egész képet látni kezdjük. A szép részleteket is.

Akkor többé nem a feszültség, hanem a fesztelenség és az öröm uralja az életünket – és tesz minket ellenállhatatlanná a férfiak szemében. A férfi az életörömet sugárzó, kiegyensúlyozott, nyitott és érzéki nőt találja izgalmasnak, szeretne ugyanis belemerülni ebbe a világba. Az ő saját világából mindez hiányzik: a férfi játékterét a versengés, a küzdelem és az érdekérvényesítés határozta és határozza meg: „Ki jut a csúcsra? Ki fog győzni? Hol a helyem a hierarchiában?” Az egész már a hímivarsejtek versenyfutásával megkezdődik, miközben a női petesejtnek csak annyi a feladata, hogy békésen várakozzon. A férfiaknak szükségük van ránk, nőkre ahhoz, hogy átélhessék a könnyedséget, az élvezetet és az örömet.

Mindannyian láttuk a Micsoda nő! című filmet, ugye? Bizonyára. Akkor emlékszünk arra a jelenetre is, amikor Julia Roberts a parkban járva Richard Gere-rel lehúzza a férfi cipőjét, és ráveszi, hogy sétáljon mezítláb a nedves fűben. És élvezze a pillanatot. Mutassuk meg a férfiaknak, hogyan kell élvezni az életet! Vigyünk érzékiséget és elevenséget az életükbe!

Ám elsősorban és mindenekelőtt: vigyünk könnyedséget a saját életünkbe! Hagyjuk, hogy a szívünk könnyű legyen, mint a szellő. Tanuljunk meg játszani, élvezni az életet – és lazítani! Találjuk meg, mi tesz minket könnyűvé, boldoggá és elevenné, mitől kezd el gyorsabban dobogni a szívünk! Tegyük lényünk (valamint a karrierünk) középpontjává a nőiességet és a puhaságot! Engedjük, hogy a lelkesedésünk és az elevenségünk vezessen minket! Gyorsan megtapasztaljuk majd a különbséget: ha ellazulunk, arra is képesek vagyunk, hogy ezt a lazaságot megosszuk a partnerünkkel. Ha azonban feszültség él bennünk, akkor ezzel táptalajt adunk a harcnak és a veszekedésnek.

Gondoljunk arra: minél nőiesebbek vagyunk, annál férfiasabb lehet hozzánk képest a partnerünk! Minél vonzóbbnak találnak minket a férfiak, annál erősebb lesz bennünk a nőies energia – és annál jobban vonzza majd azokat a férfiakat, akik teli vannak férfias energiával. Így billen egyensúlyba a mérleg.

A nőiességet egyébként az öltözködésünkkel is kifejezhetjük, sőt, ki is kellene fejeznünk. Sok nőnek már a külsején látszik, hogy nem szereti nyíltan megmutatni női mivoltát. Bő, lógós – bár tagadhatatlanul kényelmes –, uniszex darabokat húz magára, és szilárd meggyőződése, hogy csak egészséges cipőben lehet rendesen járni. Aki magára ismert a leírásban, kezdje el ezen a területen is kifejezni és élvezni, hogy nőnek született! Hordjon olyan szoknyát, cipőt, blúzt vagy kiegészítőket, amilyeneket mindig is szeretett volna! Merjen magával ragadó, nőies színekben, formákban és anyagokban tündökölni! Nem azért, mert éppen ez a divat, hanem mert örömét leli benne, és egyszerűen jobban érzi magát így. Nem érzi jól magát magas sarkúban? A színes blúzokat túl feltűnőnek találja? A hosszú hajjal sok a tennivaló? Tapasztalataim szerint azoknak a nőknek, akik kipróbálják a nőiesebb öltözködést, nem magukkal a ruhadarabokkal van gondjuk, sokkal inkább az általuk kiváltott hatással. Egyszerre a figyelem középpontjába kerülnek, láthatóvá válnak mint nők, és nincsenek hozzászokva, hogy az ilyen helyzetet kezeljék. Legfőbb ideje, hogy hozzászokjanak!

Bővítsük ki a lehetőségeinket, kezdjünk el játszani, új tulajdonságainkat felfedezni és érvényre juttatni… Figyeljük meg, mennyire másképpen járunk magas sarkúban, mint tornacipőben, mennyire másként érezzük magunkat szoknyában, mint nadrágban, vagy mennyivel jobban kihúzzuk magunkat egy alakunkat hangsúlyozó ruhában, mint egy bő klepetusban! Ha nőiesebbek akarunk lenni, kezdjük a munkát az öltözködésünkkel és a stílusunkkal!

Amikor egyszer egy tévéműsort forgattunk, a következőket éltem át: az volt a feladatom, hogy a kamera előtt megtanítsak egy nőt úgy flörtölni a férfiakkal, hogy azok aktivizálódjanak, és megszólítsák őt. A müncheni Odeonsplatz kávézóiban szép idő esetén odakint is le lehet ülni. A főszereplő hölgy feltűnésmentes színekbe öltözve, bő pulóverben és tornacipőben érkezett. Hanyagul nézett ki, és főleg olyan benyomást keltett, mint akinek már van barátja, ezért nincs szüksége arra, hogy nőként magához vonzza a férfiakat. Nem a legjobb alany tehát arra, hogy kikezdjenek vele. Ezért aztán átöltöztettük nőies ruhákba, és finoman kisminkeltük. A hölgy csodásan érezte magát az új öltözékében, és elkezdett ennek megfelelően viselkedni és mozogni. Természetesen azt is gyakoroltuk vele, hogyan szemezzen azokkal a férfiakkal, akikkel szívesen találkozna. Az eredmény: rövid időn belül három férfi is meghívta egy italra!

Egész egyszerűen a ruha teszi az embert. Ezért minden szingli nő kedvéért megismétlem: ha fel akarja hívni magára egy férfi figyelmét, hangsúlyozza a nőiességét! Természetesen nem kell, és nem is szabad a külsőségeknél leragadni. A nőiességhez az is hozzátartozik, mitől érezzük magunkat érzékinek és elevennek.

TIPP:

Nőiességünk hangsúlyozására a lehetőségek óriási tárházából válogathatunk. Egyszerűen tegyük fel a kérdést: mi tesz nekem jót? És használjunk fel mindent, ami a puhaság és az öröm érzését ébreszti bennünk. Így például a táncot, a masszázsokat, a szexis fehérneműt, a szép környezetet, a nevetést, a játékot, az éneklést. Csináljunk mindent lehetőleg lazán, érzékien és élvezettel: így járjunk, üljünk le, fogadjuk a kihívásokat, vezessünk autót!

Hogy sok nőre milyen kevéssé jellemző mozgás közben a testtudat és a lazaság, azt egyszer egy női csoportban tapasztaltam meg. Húsz nő ült körben, törökülésben, hogy zárásként közösen elénekeljünk egy mantrát. Megfogtuk egymás kezét, és már kezdtük volna az éneklést, amikor a csoportvezető hölgy félbeszakított minket azzal a kéréssel, figyeljük meg, hogyan ülünk, és milyen pózban helyezkedtünk el. A legtöbben csak úgy lezuttyantunk a földre, mondván, hamarosan úgyis vége az egésznek. Nem volt ugyan kényelmes, de arra a kis időre csak kibírjuk! A kitartáshoz erőlködésre és teljesítményre van szükségünk, és ha ezzel vagyunk elfoglalva, akkor nem marad kapacitásunk arra, hogy észleljük a testünket. Így aztán először is időt szántunk arra, hogy megtaláljuk a laza, kényelmes testhelyzetet. Aki ezt megtalálja, és ennek köszönhetően képes relaxált állapotban maradni, az ezerszer erősebb, és sokkal jobban érzi magát.

Varázslatos pillanatok:
fedezzük fel női energiánkat!

A szemináriumaimon újra és újra megtapasztalom, hogy a nők feltöltik egymást női energiával és érzékiséggel. A többi nővel átélt harmónia koncentrált nőiességet teremt. Ebből a harmóniából kiindulva azután már könnyű a férfiakkal kommunikálni.

A nők többnyire azért jönnek el a szemináriumaimra, mert meg akarják találni a nagy Őt, mert meg szeretnének hódítani egy új férfit, vagy egy már fennálló kapcsolatban új boldogságimpulzusokat akarnak nyújtani a párjuknak. De hogyan? A válaszom egyszerű: azokat a nőket, akik jól érzik magukat a nőiességükben, a férfiak vonzónak találják. Ebben természetesen szerepet játszanak a külsőségek, amelyekre mind nagy hangsúlyt fektetünk. Az elégedettség és az érzékiség széppé és vonzóvá varázsol minket, nőket. Minél lazább és érzékibb egy nő, annál inkább összhangban áll a saját nőiességével, és annál vonzóbb! A férfiak boldog nőkre vágynak, nem olyan nőkre, akiket nekik „kell” boldoggá tenniük!

A szemináriumaimon a nőket olyan légkör fogadja, amelyben a személyes fejlődés játszi könnyedséggel és örömmel bontakozik ki. A cél: újra felébreszteni azt az eredeti játékosságot, a lehetőségek sokaságát, amely minden gyerek számára magától értetődő. Életünk során a legtöbben fájdalmas tapasztalatokat gyűjtünk, és bizonyos helyzetek elől egyre inkább elzárkózunk, emiatt azután megfogyatkoznak a lehetőségeink. Csak egyetlen példa: gyerekkorunkban szerepelnünk kell egy csoportnyi ember előtt. Valaki felnevet, ilyesmi bármikor megtörténhet. Azt hisszük, az illető rajtunk nevet, és elhatározzuk: soha többé nem lépünk színre, nem tesszük ki magunkat hasonló szituációnak. Némi gyakorlással azonban visszanyerhetjük a gyerekkori elfogulatlanságunkat.

Mindig izgalmas rész a szemináriumaimon, amikor arra kérem a nőket, meséljenek azokról a pillanatokról, amikor jól érzik magukat. Azokról a csodálatos pillanatokról, amikor elfelejtkeznek önmagukról. Az a boldogság, amikor belefeledkezünk valamibe; amikor elfelejtjük önmagunkat, s úgy tűnik, nincs többé én. Az ilyen pillanatokat a fényükről és a csillogásukról ismerjük fel.