Láma Ole Nydahl

Félelem nélküli halál

Tanácsok életünk döntő pillanatához

Jaffa Kiadó

Tartalom

KÖSZÖNETNYILVÁNÍTÁS

ELŐSZÓ

AZ ÉLET KÖRFORGÁSA

UTAK A BOLDOGSÁGHOZ

FELKÉSZÜLÉS A HALÁLRA

A HALDOKLÓ BELSŐ TAPASZTALATAI

A HALDOKLÁS VÉGIGKÍSÉRÉSE

A DÖNTŐ PILLANAT

AZ ÚJRASZÜLETÉS

TUDATOS HALÁL

A HALDOKLÁS MŰVÉSZETE

FÜGGELÉK

MEDITÁCIÓK

SZÓMAGYARÁZAT

ÉLETRAJZOK

A SZERZŐRŐL

IRODALOMJEGYZÉK

Impresszum

KÖSZÖNETNYILVÁNÍTÁS

Köszönetet szeretnék mondani mindenkinek, aki hozzájárult e könyv megjelenéséhez. Először Peter Speier gyűjtötte össze az előadásaim anyagát, és már 1991-ben átadott nekem egy teljes kéziratot. A grazi Astrid Poier 1993-ban készített egy rövidebb összefoglalót a tanításokról, ám csak 2005 után jött el annak az ideje, hogy dolgozni kezdjek ezen a könyvön. A phovakurzusokon felmerült kérdések, a tanítványaim halálakor szerzett tapasztalatok és saját ejtőernyős-balesetem mind elmélyítették e tanításokat.

Az én Catym, aki mindig része a sikernek, két évtizeden keresztül kísérte végig e könyv keletkezését. Michael Fuchs, valamint Pit és Maike Weigelt öt éven át segítettek minket. Mika Blauensteinernek hálás köszönettel tartozom a professzionális fotókért és ábrákért. Az átfogó szójegyzék pedig ez esetben is Manfred Seegers, Jim Rheingans és Burkhard Scherer alapos munkájának eredménye.

Az Európa Centrumban, Szardínia szigetén és Grazban élő barátaink, mint mindig, most is szeretetteljesen gondoskodtak rólunk, így minden pillanatot az írásra fordíthattunk.

Úgy gondolom, velem együtt még sokan fognak köszönetet mondani mindannyiuknak.

ELŐSZÓ

Megrázó volt számunkra, amikor feleségem, Hannah megtudta, hogy tüdőrákja van, de belül nyugodtak maradtunk. Tisztában voltunk vele, hogy mi vár ránk, főként őrá. Nyitottsága megmaradt, annak ellenére, hogy nagyon erős szeretet fűzött minket egymáshoz. Élete utolsó hónapjait, amennyire csak lehetett, arra használta, hogy végigvigye a munkáját, majd egy nappal beszédkészségének elvesztése előtt tudatosan elbúcsúzott minden barátunktól. Méltósággal halt meg, mosollyal az arcán.

1968-ban Nepálban találkoztunk Buddha tanításaival. Hozzáértő tanítóink kezdetektől fogva felkészítettek minket arra, hogyan segítsünk másoknak életük végén, és hogyan készüljünk fel saját halálunkra. Így feleségemnek nem volt szüksége további tanításokra, teljes bizalommal alkalmazta a megfelelő meditációkat. Környezete teljes mértékben összpontosítani tudott a szükségleteire, mert jól tudták, mi a legfontosabb ebben a helyzetben. Szeretetteljesen kísértük végig és támogattuk haldoklása alatt.

A gyász időszaka szintén eltért a megszokottól. Rövid elvonulás után folytattam a munkát. Tudtam, hogy jelenlegi állapotában sokkal jobban van, mint amikor beteg testében volt. Biztos voltam abban, hogy következő életeinkben is nagy örömmel folytatjuk majd közös munkánkat.

Lámáink kívánsága szerint és átadásuknak köszönhetően az idők során életünk e döntő pillanatának tanítója lettem. Nagy örömömre szolgál, hogy újra és újra megfigyelhetem, hogy Buddha tanításai milyen jótékonyan hatnak azokra az elbizonytalanodott emberekre, akik nem tudják, mi vár rájuk életük végén.

Van egy közös vonásuk azoknak a tanítványoknak, akik ismerik a tudatról, a haldoklásról, a halálról, az újraszületésről és főként a tudatos halál gyakorlatáról (tib. phova) szóló tanításokat. Mindannyian félelem nélkül tekintenek a jövőbe, odafigyelnek az emberekre, és erőt adnak a környezetüknek. A halál közeledtével olyanok ők a család számára, mint a vihar nyugodt középpontja.

Szabadítson meg e könyv sokakat a halálfélelemtől, és segítsen elültetni már most a jövőbeni tökéletes boldogság magvait!

Az Európa Centrumból a tóra és a hegyekre nyíló kilátást élvezve, 2010 júliusában, Fehér Ernyő áldásterében, Fekete Köpeny napján,

Láma Ole

AZ ÉLET KÖRFORGÁSA

Minden az ember legnagyobb és legkisebb sejtjének összekapcsolódásával kezdődik: a női petesejt és a hímivarsejt egyesülésével. Ebből az összeolvadásból kilenc hónap alatt több billió sejt fejlődik ki, kétszáz különböző formában. Négy hét elteltével egy nagyjából hat milliméter nagyságú lény alakul ki. Egy hónappal később pedig már felismerhető a kar, a láb, a kéz és a lábfej. Ám az embrió fejlődése nemcsak a sejtek növekedésének, hanem az új sejtek elpusztulásának is köszönhető. A kezünk a későbbiekben azért nem hasonlít egy kis evezőlapátra, mert az ujjak között feszülő úszóhártya sejtjei elhalnak – ezért tudjuk külön-külön mozgatni az ujjainkat. A szemgolyó sem jönne létre programozott sejthalál nélkül. Ez az összetett érzékszerv egy egyszerű hámbetüremkedésből alakul ki, és ha nem bomlanának le a sejtmagok a szemlencsében, akkor szó szerint zavaros lenne a látásunk.

Az agy kialakulása is sejttöbblettel indul, majd bizonyos sejtek visszafejlődésével alakulnak ki az egyes agyterületek. A megújulás azonban itt nem ér véget. Az 1990-es években a neurológusok és agykutatók a felnőttagyat képtelennek tartották a fejlődésre. Ma már tudjuk, hogy az agy időskorban is képes a változásra, még az egyik agyfélteke kiesését is képes kompenzálni.{1}

BUDDHIZMUS ÉS TUDOMÁNY

A modern tudomány egyre kevésbé tekinti biokémiai gyárnak az emberi testet. Kézenfekvő volt az a kezdeti feltételezés, hogy az agy hozza létre a tudatot, mivel jól illeszkedett a materialista gondolkodásmódhoz és az európai eszmetörténet világképéhez.{2} Az agy ismeretfeldolgozó gépezetében a tudatosság a felügyelet ellátására korlátozódott. Ez az elmélet azonban számos területen nem tudott magyarázattal szolgálni, és nem oldotta meg azt az alapvető problémát, hogy a tudat olyan tulajdonságokkal rendelkezik, amelyek egyetlen anyagi dologra sem jellemzőek.

Az elmúlt években az agykutatás egyre jobban eltávolodott ettől a materialista látásmódtól, és kiszélesítette a neurobiológia által felfogható tapasztalati horizontot. Nemcsak azért, mert számos megfigyelésre nincs agybiológiai magyarázat, hanem főként azért is, mert a halálközeli élmények kutatása egyre inkább azt igazolja, hogy az agytól függetlenül is lehetséges tiszta tapasztalás. A tudatosság tehát nem korlátozódik az agyra – az agy inkább lehetővé teszi, mintsem létrehozza azt. Egy felmérés alapján a halálközeli élményekkel rendelkező emberek egybehangzóan arról számoltak be, hogy nyugalmat és békét éreztek (körülbelül 90 százalék), fényt érzékeltek (körülbelül 77 százalék) vagy testen kívüli élményekben volt részük.{3}

A kvantumfizika és az agykutatás is nagy léptekkel távolodik attól az elgondolástól, miszerint csak a mérhető és érzékszerveinkkel felfogható valóság létezik. Az agykutatók most már egyre inkább abból indulnak ki, hogy az emberi érzékelést nagyrészt a tudat hozza létre. Az agytevékenység például – eltekintve az érzékszervek aktivizálódásától – szinte azonos, ha ténylegesen látunk egy tengerparti napfelkeltét, vagy ha csak csukott szemmel elképzeljük. Ezenfelül több jel is arra mutat, hogy nem az agy hozza létre a tudatosságot, mivel ez utóbbi időben, térben és helyét tekintve is korlátlan.

Buddhista szempontból különösen izgalmas az idegtudományok és a kvantumfizika találkozása, ahol számos megközelítés és szemléletmód egészíti ki Buddha 2500 éves tanításait. Míg a klasszikus fizika egy objektív valóság létezését feltételezi, addig a kvantumfizika és a relativitáselmélet szakít ezzel az elképzeléssel.{4} A buddhizmushoz hasonlóan egyre inkább abból indulnak ki, hogy nem létezik a megfigyelőtől független világ, amit Einstein a következő módon fogalmazott meg: „A valóság csupán illúzió, bár nagyon kitartó.”{5}

A kvantumfizika és a buddhizmus egyaránt túllépnek a dualizmuson, elkerülik a „vagy-vagy” látásmódjának szélsőségeit, és az „is-is” látásmódját helyezik előtérbe. 1200 évvel ezelőtt az Észak-Indiában élt nagy megvalósító, Szaraha igen gyakorlatias módon fejezte ki ezt: „Aki azt hiszi, hogy a világ létezik, az olyan buta, mint egy ökör. Aki pedig azt hiszi, hogy a világ nem létezik, az még egy ökörnél is butább.” (Mert ez a feltételekhez kötött szinten ellentmond az ok-okozatnak, a karma törvényének.)

A tér mentes minden dologi tulajdonságtól, mégis mindent összeköt, minden tudást tartalmaz, és mindentől elválaszthatatlan. Rupert Sheldrake a Cambridge-i Egyetemen 2004 őszén egy olyan kísérletet végzett, amelyben a vizsgált alanyoknak ki kellett találniuk, hogy a négy lehetséges, általuk ismert résztvevő közül ki hívja őket éppen telefonon. A 42 százalékos találati arány lényegesen túlszárnyalta a statisztikailag várható 25 százalékot.{6}

A Bécsi Egyetem kvantumfizikusa, Anton Zeilinger a kvantummechanikát valójában információelméletnek tekinti, és például az úgynevezett összefonódott részecskékkel (fotonokkal) végzett kísérleteivel bebizonyította, hogy ugyanaz a tudás fizikai közvetítés nélkül egyazon pillanatban megjelenhet a tér különböző pontjain.{7} Tudósoknál gyakran megesik, hogy többen kell osztozniuk a Nobel-díjon, mert egymástól függetlenül, más-más országban, ám mégis egy időben jutnak el ugyanahhoz a felismeréshez.{8}

Az a tény, hogy világegyetemünk végső szinten információból áll, alapjaiban ingatja meg az erősen materialista irányultságú tudományágakat, ugyanakkor igazolja Buddha azon tanításait, hogy a mindent körülölelő tér inkább tartalmazza, mintsem elválasztja a dolgokat. Tehát a tér nem fekete lyuk, hanem sokkal inkább olyasmi, ami minden lényt körülvesz és összeköt.{9}

Ha elengedjük azt a világképet, amit egészen mostanáig tanítottak, és követjük a kvantumfizika, az idegtudományok és a halálközeli kutatások legújabb felismeréseit, akkor érthetővé válik az újraszületés. Ezt egy rádióhoz hasonlíthatjuk: ha a rádiókészülék el is romlik, az adás folytatódik tovább. Amikor az agy, vagyis a vevőkészülék fokozatosan felbomlik – ez történik a halálunk idején –, és egyre kevesebb rádióműsort tud lejátszani, akkor az ember nem tűnik el teljes egészében, csupán testi mivoltában: minden más tulajdonsága megmarad. Mindaz, amit birtoklunk, elmúlik, ami pedig valójában vagyunk – minden dolog tapasztalója –, az tovább él téren és időn túl. A halál és a születés csupán egy másik tudatállapotba való átmenet. A köztesállapotban (szkr. antarábhava, tib. bardó) felszínre törnek a legerőteljesebb benyomások, és az, ami mindent tapasztal, összekapcsolódik a feltörő benyomásokhoz leginkább illő, új testtel, és megszületik egy ennek megfelelő világban.

Tudatosságunk – az, ami a szemünkön át néz, a fülünkön át hall, a bőrünkön keresztül érez, és a tegnapra vagy a holnapra gondol, vagyis a tudatunk, ami minderre képes – valódi lényege szerint időtlen és határtalan. Olyan, mint egy tükör, amelyben jönnek és mennek a képek, de maga a tükör nem változik. Olyan, mint az óceán, amelynek a felszínén megjelennek és eltűnnek a hullámok, de maga az óceán nem változik. Ez azt jelenti, hogy tudatosságunk, amelyből minden ered, sohasem keletkezett, ezért nem is tud szétesni. Mivel a tapasztaló nem született, nem is tud meghalni. Csupán a testünk mulandó, mivel feltételekhez kötött.

Mindent a tudat ismer fel, de magát a tudatot semmi sem tudja korlátozni vagy behatárolni. Olyan, mint a tér. Minden, ami megtörténik benne, az a tér szabad játéka. Akár megjelennek, akár feloldódnak a dolgok, akár jönnek vagy mennek, minden a gazdagságát fejezi ki. A végső lényegiség minden időben, mindenhol jelen van. A tudat önmagával játszik: világokat, állapotokat, hajlamokat, valamint gondolatokkal és érzésekkel teli belső tapasztalatokat hoz létre önmagában és önmagából. Ha külső és belső szinten nem jelenik meg semmi, akkor ez a tudat tértermészete, a benne rejlő lehetőségek tárháza. Ha bármilyen élmény vagy történés játszódik le benne, az a tisztaságát és a szabad játékra való képességét mutatja. Az, hogy mindkettő egyszerre megjelenhet, a tudat határtalanságára mutat.

Minél inkább megértjük, hogy a tudat önmagában elpusztíthatatlan, annál hamarabb oldódnak fel az elvárásaink, félelmeink, és szabadon időzhetünk vagy cselekedhetünk a pillanatban. Ily módon egyre ritkábban ragadunk bele a múlt és a jövő képzeletvilágába, és nem érezzük, hogy bármit is szükséges bizonyítanunk vagy bármi miatt magyarázkodnunk kellene. Fokozatosan megjelenik egy olyan látásmód, amellyel minden izgalmassá válik, csak azért, mert megtörténik és a tudat lehetőségeit fejezi ki. Remények és félelmek helyett egyszer csak megérezzük magunkon kívül és belül a teret, a szabadságot, és gyönyörrel telve tapasztaljuk, hogy a lények milyen sok többletenergiával és erővel rendelkeznek, amit képesek továbbadni, és milyen sok gazdagság bontakozhat ki. Akár létrejön valami a fiatalság, az erő vagy a szeretet révén, akár szétesik az öregség, a betegség és a halál miatt, mindkét folyamat a tér határtalan játéka, a benne rejlő, végtelen számú lehetőség kifejeződése.

KEZDET ÉS VÉG NÉLKÜL

Az embereket évezredek óta foglalkoztatja a világ, az élet, a halál és ami azután következik. Számtalan feltételezés és elgondolás született már ezekről a kérdésekről. A mai napig igen elterjedt az a nézet, hogy a világnak valamikor volt egy kezdete, és lesz egy vége. Ezt az elképzelést megtalálhatjuk a vikingeknél éppúgy, mint a görög gondolkodóknál, illetve a Közel-Keletről származó három nagy, hiten alapuló vallásnál, és amely elképzelésről a sokszor problémás istenekkel rendelkező egyistenhitű népek az ígéret földje felé vezető úton szereznek tudomást. Míg a hiten alapuló vallásokban létezik egy megszemélyesített isten, aki a világ teremtője és egyben végcélja, addig a buddhizmus és más tapasztalati vallások, mint a hinduizmus és a taoizmus, abból indulnak ki, hogy a létezés és elmúlás állandó körforgásában, a létforgatagban keringünk.

A világot nem egy felsőbb hatalom vagy egy tőlünk független, külső dolog teremtette, hanem mi magunk hozzuk létre szüntelenül érzékelésünk és cselekedeteink által, amiből az következik, hogy egy személyes szinten túlmutató látásmód kifejlesztésével képesek lehetünk megszabadulni. Ahelyett, hogy áldozatul esnénk az eredendő bűn elméletének vagy az élet viszontagságaiért felelős bűnbakot keresnénk, és a túlvilágban reménykednénk, inkább vizsgáljuk meg jelenlegi körülményeinket, azok hatását, és azzal kezdjünk dolgozni, ami valóban létezik az életben és azon túl. Ennek megfelelően a tapasztalati vallásokban, különösen a tibeti buddhizmusban kézzelfogható tanácsokat találunk életünk és halálunk irányításához, és egy boldog újraszületéshez.

A tudat különböző állapotainak és megnyilvánulásainak megértése érdekében a buddhista tanítások különböző szakaszokra osztják az élet körforgását, amely pillanatok összefűzött láncolatából áll, ugyanakkor köztesállapotokra is tagolható. Ezeket a köztesállapotokat – amelyek egy bizonyos kezdőponttól egy bizonyos végpontig tartanak – tibetiül bardónak nevezzük, amelynek szó szerinti jelentése „rés” vagy „között”. Végtelen számú bardó létezik, hiszen minden állandóan változik. Folyamatos átmenetben vagyunk egyik állapotból a másikba, egészen a megvilágosodásig. A bardó általánosságban véve a mostani életünk és a következő újraszületésünk közötti köztesállapotot jelenti. Csak a megszabadulás és a megvilágosodás állapota nem számít bardónak, amikor a tapasztaló felismeri saját időtlenségét.

A Tibeti halottaskönyvben néhol csak két bardót említenek: az élet és a halál bardóját, máshol pedig négyet: az élet, a haldoklás, az ilyenség (végső természet) és a testet öltés bardóját. Az ennél részletesebb magyarázatokban az élet köztesállapota további két bardót tartalmaz, tehát összesen hat bardót említenek. Ez az ébrenlét, az álom, a meditáció, a haldoklás, a végső természet (ilyenség) és a testet öltés bardója.{10}

Az élet körforgása

A hat bardó közül az első három megfelel azoknak az állandóan visszatérő tudatállapotoknak, amelyek a születés pillanatától a haldoklás visszavonhatatlan folyamatának kezdetéig tartanak, a másik három egymást követő köztesállapot pedig a haldoklás és a következő élet közötti időszakban játszódik le.

Az élet bardója (szkr. dzsatjantarábhava, tib. rangzin bardó). Az ébrenlét állapotában testünk, beszédünk és tudatunk együttesen dolgozik egy közösen tapasztalt, fizikai világban. Tudatosak vagyunk, képesek vagyunk gondolkodni és megfontoltan cselekedni. A világot szilárdnak és logikusnak éljük meg. Nap közben egy közös világot érzékelünk, amelyet ugyanakkor saját látásmódunk szemüvegén keresztül szemlélünk. A közös tapasztalatot érzékszerveink tartománya és az adott kultúra nyitottsága teszik lehetővé, az egyéni rész pedig egy olyan „csavar”, amit saját kívánságaink és elvárásaink adnak hozzá. Ebben a bardóban tudatosan irányíthatjuk vagy megváltoztathatjuk az életünket, és dolgozhatunk a tudatunkkal (lásd az Utak a boldogsághoz és Az újraszületés című fejezeteket). A buddhista módszerek segítségével ekkor tudunk a lehető legjobban felkészülni a jövőre, és így a többi köztesállapotra is.

{1} Norman Doidge, The Brain That Changes Itself: Stories of Personal Triumph from the Frontiers of Brain Science, New York, Penguin Books, 2007.

{2} A test-lélek probléma az európai gondolkodás sajátossága. Az ázsiai hagyományok például a tudat és a test ezen elválasztását illuzórikusnak vagy jelentéktelennek tartják.

{3} A kardiológus Pim van Lommel 10 holland klinikán 344 beteget kérdezett ki, akik szívleállás után a klinikai halál állapotába kerültek, és sikeresen újraélesztették őket. Van Lommel arra a következtetésre jutott, hogy a) a szívmegállás szakaszaiban és az agyi vérellátás teljes megszűnése esetén is lehetséges tiszta tudatosság, b) a tudatosság nem tekinthető az agyműködés eredményének. Lásd: P. van Lommel, Consciousness Beyond Life: The Science of the Near-Death Experience, New York, Harper Collins, 2010.

{4} A hullám-részecske kettősség talán a legegyszerűbb példa a nem duális, „is-is” látásmódot képviselő kvantumfizika jellemzésére: nézőponttól függően a fényt hullámnak vagy részecskének láthatjuk. A kvantumfizika legizgalmasabb tulajdonsága a Casimir-effektus: vákuumban is hemzsegnek a virtuális részecskék, amelyek a térből jelennek meg, rövid ideig fennmaradnak, majd visszatérnek a térbe.

{5} Z. Rosenkranz and B. Wolff, Albert Einstein, The Persistent Illusion of Transience, Jerusalem, Magnes Press, 2007.

{6} Sheldrake, R., Godwin, H. and Simon Rockell, S. A filmed experiment on telephone telepathy with the Nolan sisters Journal of the Society for Psychical Research, 68 (1), 2001, 168–172.

{7} „Úgy gondolom, el kell engednünk azt az elképzelést, hogy a tömeg vagy az energia a legfontosabb. Elképzelhető, hogy az információ az elsődleges.” A. Zeilinger, Einsteins Schleier, Die neue Welt der Quantenphysik, Munich, Verlagsgruppe Random House, 2003; illetve A. Zeilinger, Einsteins Spuk: Teleportation und weitere Mysterien der Quantenphysik, Munich, C. Bertelsmann Verlag, 2005.

{8} 2007-ben a francia Albert Fert (1938) és a német Peter Grünberg (1939) közösen kapták meg a fizikai Nobel-díjat. Egymástól függetlenül, szinte egy időben fedezték fel 1987-88-ban az óriás mágneses ellenállást vagy GMR-hatást (az angol giant magnetoresistance szóból).

{9} A. Zeilinger egy személyes beszélgetés alkalmával, 2006. április 3-án ezt mondta nekem: „Úgy tűnik, hogy az információ túlmutat időn és téren.”

{10} Tsele Natsok Rangdröl, The Mirror of Mindfulness, Updated Edition: The Cycle of the Four Bardos, translated by Erik Pema Kunsang, Rangjung Yeshe Publications, 2010; Tenga Rinpoche, Übergang und Befreiung, Khampa Buchverlag, 1996.