Görgényi Ilona – Gula József – Horváth Tibor – Jacsó Judit

Lévay Miklós – Sántha Ferenc – Váradi Erika

MAGYAR BÜNTETŐJOG

ÁLTALÁNOS RÉSZ

Kiadja a

Wolters Kluwer Kft.

Budapest, 2014

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

Telefon: (40) 464-565

Fax: +36 (1) 464-5657

e-mail: info@wolterskluwer.hu

www.wolterskluwer.hu

Felelős vezető: Tóth Gábor, a Wolters Kluwer Kft. ügyvezetője

Kiadásért felelős: dr. Takács Tibor

A kiadványok szerkesztéséért felelős: dr. Szabó Marianna

Felelős szerkesztő: Ronga Éva, dr. Némedi-Tóth Zsuzsanna

Műszaki kiemelt főmunkatárs: Schuller Krisztina

Műszaki szerkesztők: Kerek Imréné, Szász Zoltán

Fedélterv és tördelés: Wolters Kluwer Kft. DTP-csoport

ISBN 978 963 295 440 0

Termékkód: YEB1558

Kiadványaink megtekinthetőek és megvásárolhatóak szakkönyvesboltunkban a Kiadó címén, továbbá a www.complex.hu portálon.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a műbővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sok szorosítható.

Szerzők:

Görgényi Ilona

egyetemi tanár

Harmadik rész II. fejezet, Negyedik rész IV. fejezet 1–5. pont

Gula József

egyetemi docens

Negyedik rész IV. fejezet 6–10. pont,V–VI. fejezetek

Horváth Tibor

egyetemi tanár

Első rész, Második rész I–III. fejezetek, Harmadik rész I. fejezet, III. fejezet 2.1., Negyedik rész I. fejezet, III. fejezet 1.2.

Jacsó Judit

egyetemi docens

Harmadik rész V. fejezet, Negyedik rész II. fejezet és III. fejezet 1.1. és 2.

Lévay Miklós

egyetemi tanár

Negyedik rész X. fejezet

Sántha Ferenc

egyetemi docens

Második rész IV. fejezet, Harmadik rész III. fejezet (kivéve: 2.1.)

VI. fejezet, Negyedik rész XI. fejezet

Csemáné Váradi Erika

egyetemi docens

Harmadik Rész IV. fejezet, Negyedik rész VII–IX. fejezetek

Szerkesztők:

Horváth Tibor

Lévay Miklós

Kézirat lezárva:

2014. augusztus 30.

©  dr. Görgényi Ilona, dr. Gula József, dr. Horváth Tibor, dr. Jacsó Judit, dr. Lévay Miklós, dr. Sántha Ferenc, Csemáné dr. Váradi Erika, Budapest, 2014

©  Wolters Kluwer Kft., Budapest, 2014

A Wolters Kluwer Kft. az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének a tagja.

Előszó

Jelen kötetben a Miskolci Egyetem Állam- és Jogtudományi Karának Büntetőjogi és Kriminológiai Tanszéke közreadja a „Magyar Büntetőjog Általános Rész” c. egyetemi tankönyvének legújabb, átdolgozott kiadását.

A tankönyv előző kiadása 2012-ben, röviddel a negyedik magyar Büntető Törvénykönyv, a 2012. évi C. törvény elfogadását követően látott napvilágot. Az új kiadás a jogszabályi változások, szakmai tapasztalatok figyelembevételével készült. A kötet a hatályos Btk. általános rész szabályainak elemzését tartalmazza, kézirata 2014. augusztus 15-én lett lezárva.

A joganyag tárgyalása során a tankönyv a korszerű egyetemi oktatás követelményeinek megfelelően követi az Általános Rész szerkezetét, emellett nagy hangsúlyt fektet a magyar és az európai büntetőjog-tudomány kialakulására és eredményeire. Feldolgozza a bírói gyakorlat legjelentősebb döntéseit, elsősorban a Legfelsőbb Bíróság/Kúria elvi döntéseit, jogegységi határozatait, a Büntető Kollégium döntéseit és a közzétett egyéb elvi jelentőségű döntéseket. Hasonlóképpen nagy figyelmet fordít az Alkotmánybíróság határozataira, valamint a kapcsolódó nemzetközi szabályozásra.

A joganyag feldolgozása során a szerzők támaszkodtak a több mint százéves magyar büntetőjogi tankönyvirodalom időtálló eredményeire. Egyaránt merítettek a múlt századforduló klasszikus tankönyveiből, a kortárs irodalomból és saját kutatómunkájuk eredményeiből. A felhasznált irodalmat a tankönyv függeléke tartalmazza.

A tankönyvet elsősorban az egyetemi jogi felsőoktatásban résztvevőknek ajánljuk, de emellett okkal bízunk abban, hogy a joggyakorlatban működő, szakterületük anyagával lépést tartani kívánó jogászok is haszonnal forgathatják.

A szerkesztők

Első rész

Büntetőjog és büntetőjog-tudomány

I. fejezet

A büntetőjog

1. A büntetőjog fogalma

A büntetőjog tágabb értelemben azon jogszabályok összessége, amelyek meghatározzák, hogy mely cselekmények képeznek bűncselekményt, melyek a büntetőjogi felelősségrevonás feltételei és melyek a bűncselekmény jogkövetkezményei (szankciói), illetve hogy az elkövetett bűncselekményt milyen állami szervek, milyen eljárás keretében bírálják el, és a törvényesen kiszabott büntetést vagy intézkedést milyen állami szervek hogyan hajtják végre.

A tág értelemben vett büntetőjog a jogszabályok funkcióira tekintettel három jogágazatra tagolódik. Ennek értelmében beszélünk a szűkebb értelemben vett anyagi büntetőjogról, a büntetőeljárási jogról (vagy alaki büntetőjogról), illetve a büntetés-végrehajtási jogról.

Az anyagi büntetőjog (a továbbiakban röviden: büntetőjog) a bűnözés elleni küzdelem alapvető szabályait tartalmazza. Meghatározza, hogy mely cselekmények elkövetése esetén milyen büntetéssel vagy intézkedéssel sújtható az elkövető. Szabályozásának középpontjában a bűncselekmény, az elkövető és a büntetés (jogkövetkezmény) fogalmai állnak. Címzettjei részben az állampolgárok, részben a bűnözés elleni küzdelem állami szervei – a tág értelemben vett büntető igazságszolgáltatás –, illetve azok képviselői.

A büntetőeljárási jog szabályai bűncselekmény megvalósulása esetén meghatározzák a büntetőeljárásra feljogosított állami szervek: a rendőrség, ügyészség, bíróság működését, a büntetőeljárás rendjét és feltételeit, az abban részt vevő állampolgárok és állami szervek jogait és kötelességeit, az eljárás módját és formáját.

A büntetés-végrehajtási jog szabályai meghatározzák a jogerős ítéletben kiszabott büntetés vagy intézkedés végrehajtásának módját, az elítélt és a büntetés-végrehajtási szervek jogait és kötelezettségeit.

A három büntetőjogi ágazat között az összefüggés szoros, specializálódásuk történelmileg és kulturálisan meghatározott. Évszázadokon keresztül a büntetőjog magába foglalta mind a három ágazatot. Egymástól való elkülönülésük hosszú történelmi fejlődés eredménye. A római jogban az anyagi büntetőjog jogelvei és intézményei jelentős részben az eljárás keretében, az eljárás formulái között alakultak ki. A középkori törvénykönyvekben egymás mellett, rendszertelenül éltek az anyagi és eljárásbeli szabályok. A két jogág elvi különválása a 18. század végén indult meg, és csak a polgári társadalmak létrejöttével, a 19. század folyamán rögzült külön törvényekben. A büntetés-végrehajtási jog elkülönülése pedig a 20. század második felében zajlott le, és a folyamat ma sem lezárt.

A büntetés-végrehajtási jog önálló jogágazatisága elismerésének meghatározott társadalmi, politikai és nem utolsósorban etikai okai vannak. Utalunk itt elsősorban az emberi jogok és az emberi méltóság gondolatának térhódítására és arra a felismerésre, miszerint az elítélt nem az igazságszolgáltatás tárgya, hanem hús-vér állampolgár (Kant). Emellett az önállósodás folyamata jelentős mértékben függ a jogi szabályozás mennyiségi növekedésétől és a börtönügyi kérdések társadalmi megítélésétől. A múlt század 70-es éveitől kezdve a büntetés-végrehajtási joganyag bővülése mellett többé-kevésbé hazánkban is elfogadottá vált az általunk régóta vallott álláspont, mely szerint a büntetés-végrehajtási jog – megtartva szoros kapcsolatát az anyajogággal, az anyagi büntetőjoggal – a szabályozott joganyag terjedelmére, funkciójára és társadalmi, etikai jelentőségére tekintettel a büntetőjogi jogterület önálló ágazata.

Ugyanakkor a három jogágazat között igen lényegesek az összefüggések is, elsősorban az, hogy kölcsönösen feltételezik egymást. Az anyagi jog az eljárási jog nélkül nem érvényesülhet. A jogalkalmazó szervek csakis a büntetőeljárás keretében állapíthatják meg a bűncselekmény létét és szabhatnak ki büntetést. A büntetés-végrehajtó intézmények pedig csak olyan bűnelkövetőn hajtanak végre ítéletet, akit a bíróság törvényes eljárás keretében elítélt. Emellett léteznek olyan jogintézmények, amelyek szabályozása és jellege egyaránt hozzátartozik mind az anyagi, mind a büntetőeljárási joghoz. Ilyen pl. a magánindítvány és az elévülés intézménye. Hasonló a helyzet az anyagi büntetőjog és a büntetés-végrehajtási jog viszonylatában is. Így pl. hazánkban a szabadságvesztés-büntetés végrehajtásának alapvető szabályait a Btk., részletes szabályait a büntetés-végrehajtási jog tartalmazza.

A három büntetőjogi jogágazat szétválásához hasonlóan történelmi és kulturális fejlődés eredménye az anyagi büntetőjog szabályanyagának szerkezeti kialakulása is. A 19. század folyamán jelennek meg az európai kontinensen a büntető jogszabályok összességét átfogó büntetőtörvénykönyvek – kódexek –, amelyekben a joganyag két fő részre, az általános és a különös részre tagolódik. A különös rész tartalmazza az egyes bűncselekmények fogalmi leírását, törvényi ismérveit és a reájuk vonatkozó büntetéseket. Az általános rész viszont azokat az általános fogalmakat és rendelkezéseket tartalmazza, amelyek valamennyi bűncselekményre vonatkoznak, illetve amelyek a büntetésekkel általános szinten foglalkoznak. A törvénykönyvek a két fő részen belül a joganyagot fejezetekre, címekre és paragrafusokra (§) tagolják.

2. A büntetőjog tárgya és feladata

A büntetőjogi szabályozás tárgya a bűnözés mint társadalmi tömegjelenség. Mai történelmi ismereteink szerint már a legrégibb szervezett emberi közösségekben kialakultak azok a magatartási szabályok, amelyek biztosították a közösség zavartalan együttélését és fejlődését. E magatartási szabályok érvényesülése, általános elfogadottsága a társadalmi együttélés feltétele. A társadalmi együttélés rendjét zavarja az, aki nem e magatartási szabályoknak megfelelően viselkedik. Ezért e magatartási szabályok betartása és betartatása az egész közösség érdeke. Ugyanakkor napjainkig megfigyelt jelenség, hogy egyesek megsértik a társadalmi együttélésnek az adott kultúrában kialakult magatartási szabályait, és ezzel kárt, sérelmet okoznak a közösségnek, illetve a közösség egyes tagjainak. A társadalmi követelményeknek meg nem felelő, vagy azokkal egyenesen szembenálló – aszociális vagy antiszociális – magatartások társadalmi közegben zajlanak le, hatásuk társadalmi következményekkel jár. E jelenségeket nevezzük átfogóan a társadalom által elfogadott magatartástól eltérő (deviáns) társadalmi tömegjelenségnek.

A deviáns jelenségekkel szemben már a legrégebbi emberi közösségekben bizonyos szankciókat alkalmaztak. E közösségi szankciókból alakult ki a későbbiekben a büntetőjog. A társadalmi fejlődés adott fokán, amikor a szervezett emberi közösség védelmét az állam veszi át, jelenik meg a büntetőjogi szabályozás, amely a deviáns jelenségek köréből meghatározott, a közösségnek és tagjainak sérelmet, kárt okozó magatartásokat bűncselekménynek nyilvánít, és elkövetőjüket büntetéssel fenyegeti. Ezzel válik a bűnözés jogilag értékelt társadalmi jelenséggé. A jogi értékelés következtében viszont az egyes deviáns – aszociális vagy antiszociális – magatartásokból társadalmi valóságtartalommal rendelkező egyedi jogi jelenség: bűncselekmény válik.

A bűncselekmény egyedi jogi jellegével szemben a bűnözés az adott területen és időben elkövetett bűncselekmények összessége. Jellegzetességei, törvényszerűségei társadalmi tömegjelenség mivoltából fakadnak (okai, struktúrája, formai sajátosságai stb.). Megszüntetésének, visszaszorításának vagy megelőzésének lehetőségei is ebből a jellegéből következnek.

Nem ismerünk olyan időszakot a társadalmak történetében, amelyekben nem létezett volna bűnözés. Ez azonban nem jelenti azt, hogy a társadalomellenes magatartások jellege, formái és méretei változatlanok lennének. Ellenkezőleg, a bűnözés a társadalmak életével, mozgásával – fejlődésével és pusztulásával – együtt változó történelmi kategória. Minden korban az adott társadalom jellege, kultúrája, hatalmi-politikai viszonyai határozzák meg, hogy mit tekint bűnözésnek, és vele szemben milyen eszközökkel kíván fellépni.

A bűnözés fent vázolt jellegének felismeréséből fakad az a következtetés, hogy a büntetőjog nem lehet a bűnözés elleni küzdelem egyedüli eszköze. A társadalmi együttélés szabályainak elfogadtatására az egyént elsősorban nem a jog, hanem a szocializációs folyamat kifinomult eszközrendszere és mechanizmusa igyekszik ránevelni. A jog ezt a folyamatot a maga szankciós rendszerével csak részben tudja befolyásolni. Ezért ma már általános a felismerés: egyedül a büntetőjog a bűnözés megszüntetésére képtelen, a legjobb esetben csak a bűnözés ellenőrzésére, korlátozására, bizonyos arányok között tartására alkalmas.

A büntetőjog alapvető feladata a társadalmi együttélés rendjének védelme a társadalomra káros vagy veszélyes cselekményekkel szemben. A társadalom létezésének, zavartalan működésének és fejlődésének elengedhetetlen feltétele a társadalmat alkotó egyes személyek életének és jogainak biztosítása. A jogrend biztosításához a büntetőjog rendelkezik a legszigorúbb és leghatékonyabb állami kényszerítő eszközökkel. A büntetőjog biztosítja a jogrend parancsainak és tilalmainak kikényszeríthetőségét.

A büntetőjog feladatát azáltal teljesíti, hogy a védendő életviszonyokat sértő vagy veszélyeztető magatartásokat büntetés kilátásba helyezésével tilalmazza. Célja a társadalmilag kívánatos és elvárt magatartásszabályok elfogadtatása, végső soron kikényszerítése a büntetőjogi szankciók kilátásba helyezése útján. A büntetőjog tilalmai mögött minden esetben valamely társadalmi normát, az esetek többségében valamely tiltó normát (ne ölj, ne lopj stb.) lehet felismerni. A büntetőjog rendelkezései általában tiltanak valamely magatartást (ölés, lopás stb.) vagy valamely magatartás következményét. Kivételesen a büntetőjog rendelkezése megjelenhet parancsoló norma formájában is, amikor megparancsolja valamely társadalmilag elvárt magatartás tanúsítását (pl. baleset áldozatának megsegítését). Ilyen esetben a büntetőjog a pozitív norma ellen vétő személy mulasztását (segélynyújtási kötelesség elmulasztása) szankcionálja. A tiltó vagy parancsoló módon megfogalmazott büntetőjogi rendelkezések mögött minden esetben meghatározott, társadalmilag elvárt magatartásszabály áll, amelynek megsértését a büntetőjog büntetés kilátásba helyezésével tilalmazza.

A büntetőjogi büntetés azonban sohasem öncélú, a tilalom megszegőjét azért éri büntetés, hogy jövőbeni magatartását az elvárt magatartásszabályok irányítsák. A büntetés kilátásba helyezése a megelőzés gondolatából fakad, mint ahogy egészében a modern büntetőjogi gondolkodástól idegen a büntetésnek megtorlásként, bosszúként való felfogása. A büntetőjogi tilalmaknak és parancsoknak önmagukban is van preventív, azaz a jogsértéseket megelőző szerepe, de ez a hatás főleg a büntetőjog alkalmazásához fűződik. Ugyanakkor érvényesül a büntetőjog természetében rejlő represszió is, az állami kényszer alkalmazása, illetve annak lehetősége. A büntetőjog represszív és preventív funkciója a büntetés kilátásba helyezésével és alkalmazásával egységet alkot. Feladata a társadalom védelme érdekében a bűncselekmények megelőzése, azaz prevenció represszió által.

A büntetőjog funkciójában, szabályozási módjában és céljában alapvetően különbözik más jogágazatoktól. Míg a jogágazatok többségét meghatározott körű társadalmi és életviszonyok rendezése jellemzi, addig a büntetőjog alapvető funkciója e viszonyok védelme. Ugyanakkor a büntetőjog nemcsak az egynemű, hanem különböző, heterogén jellegű társadalmi és életviszonyok védelmére törekszik. Védelme kiterjed a társadalomban létező életviszonyok legszélesebb körére, alapvetően olyan társadalmi viszonyoknak nyújt védelmet, amelyeket más jogágak (pl. polgári jog, családi jog stb.) normái szabályoznak. Léteznek azonban olyan életviszonyok is, amelyek nem szerepelnek egyetlenegy jogág szabályozási körében sem, társadalmi jelentőségüknél fogva azonban a büntetőjogi védelmet a jogalkotó rájuk is kiterjeszti. Ha ebben a körben a büntetőjog valamilyen tiltó vagy parancsoló szabályt alkot, így pl. a közlekedési balesetekkel kapcsolatban parancsolja a baleset színhelyén való megállás és a segítségnyújtás felajánlásának kötelezettségét, az addig csak erkölcsi norma hatálya alá tartozó életviszonyt nemcsak védi, oltalmazza, hanem egyben jogilag is szabályozza.

A büntetőjogot a többi jogágtól alapjában az különbözteti meg, hogy szabályai a büntetőjogi büntetés alkalmazásának feltételeiről, módjairól rendelkeznek. Más jogág területén is találkozunk repressziós jellegű intézkedésekkel, amilyen például a pénzbírság az államigazgatási jogban, a fegyelmi büntetések egy része a munkajogban stb. Meghatározott repressziós intézkedések azáltal válnak büntetőjogi büntetéssé, hogy azokat bűncselekmény elkövetése miatt a bíróság meghatározott eljárás keretében jogkövetkezményként szabja ki, és meghatározott rendben kerülnek végrehajtásra.

Más jogágazatokkal szemben sajátossága szabályozásának módszeréből: a büntetőjogi büntetéssel való fenyegetés eszközéből fakad. Ennek alapja az a politikai viszony, amely az állampolgár és az állam között fennáll, amelynél fogva folyamodhat az állam meghatározott társadalmi viszonyok védelmében „ultima ratio”-ként a büntetőjogi szabályozás módszeréhez. A büntetőjogi tilalmak és parancsok mögött az állampolgároknak az államhoz fűződő alapvető politikai viszonya húzódik meg, melynél fogva az államhatalom köteles biztosítani egyfelől az Alaptörvényben rögzített állampolgári jogokat és az állampolgárok élet- és vagyonbiztonságát, másfelől pedig az állampolgárnak az a kötelezettsége áll, hogy tartsa meg a társadalmi együttélésnek jogi erőre emelt normáit. A büntetőjog a maga általánosságában ennek az általános politikai viszonynak az alapján jön létre, ennek negatív vetülete az állam részéről a tiltó és az állampolgárok részéről az engedelmeskedésre szorító oldala. Joggal hasonlítható az államjoghoz, s azon belül is az alkotmányjoghoz, szinte annak negatív párdarabja.

A büntetőjog sajátos jellege mutatkozik meg abban, hogy milyen értelemben beszélhetünk a büntető jogszabály megvalósulásáról.

A jogszabályok általában akkor tekinthetők megvalósultnak, ha címzettjeik tanúsítják a benne körülírt magatartást. Például az adás-vételi szerződés létrejön, ha a felek tanúsítják a polgári jogban meghatározott magatartást. Ilyen esetben az adott jogszabály megvalósulása – az adásvételi szerződés létrejötte – tulajdonképpen a jogalkotó célja, mert az felel meg a jogban kifejezésre jutó társadalmi érdekeknek. Ezzel szemben a büntetőjogban leírt magatartások – a tilalmak vagy parancsok megszegése – nem érdeke a társadalomnak. Éppen ezért a büntetőjog megvalósulásáról sajátos értelemben beszélünk. Megvalósul a büntető jogszabály formai értelemben, ha valaki tanúsítja a benne leírt magatartást, illetőleg előidézi az ott írt következményt (például X.Y. megöli régi haragosát). Szaknyelven szólva: megvalósította a Btk. 160. §-ában meghatározott emberölés bűncselekményének a tényállását. Tartalmi értelemben viszont a büntető jogszabály akkor valósul meg, ha a benne meghatározott magatartást követi a szankció megvalósulása is, azaz, ha az arra illetékes állami szervek alkalmazzák a jogszabályban kilátásba helyezett joghátrányt. Büntetőjogszabály megvalósulásáról a kívánatos társadalmi érdekek szempontjából csak az utóbbi esetben beszélhetünk.

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.