OLIVIA CUNNING

Pengető ujjak

Turné-sorozat 1.

Ulpius-ház Könyvkiadó
Budapest, 2014

A fordítás alapjául szolgáló mű:

Olivia Cunning: Backstage Pass

The Sinners on Tour Book 1.

Fordította

FENCSIK TAMÁS

Ajánlom ezt a könyvet a metálriffek mesterének, „Dimebag” Darrell Abbottnak, aki mágikus ujjaival felperzselte a gitárja nyakát. Tehetséges zenész volt, túl hamar vették el tőlünk.{1} Zenéjében és az általa inspirált gitárosok húrjain örökké élni fog. Még mindig hallak, Dimebag. Csapj oda neki. \m/{2}

1

Temérdek kézirat hullott a virágmintás szőnyegre Myrna laptoptáskájából, mivel elfelejtette becipzározni, amikor sietve kiszökött az előadóteremből. Ez egyszerűen hi-he-tet-len! Hangosat sóhajtott, és lehajolt a szétszóródott papírokért. Lehetne ez a nap egy fokkal rosszabb?

A szálloda hallján keresztül koccintás zaja hallatszott, a lift közelében csilingeltek a poharak. Aznap este valaki igencsak jól érezte magát, de az biztosan nem ő volt.

Myrna beletömte a papírokat a táskájába, és berántotta a cipzárt, mielőtt átsiklott volna a szálloda túlzsúfolt előterén, és felment volna hatodik emeleti szobájába. Egy hosszú, forró fürdő egyenlő lett volna a mennyországgal. Hogy hagyhatta a dékánját, hogy rábeszélje erre a konferenciára, ahol ráadásul ő volt a legelső előadó? Micsoda időpazarlás az egész. A szakterületén dolgozó professzorok még akkor sem tudtak volna semmilyen újító ötlettel előállni, ha fejen állva énekelték volna a „csillagos-sávos lobogót”. Egyáltalán: miért foglalkoztatta, hogy a kollégái mit gondolnak az ő módszereiről? A diákjai imádták az óráit, dugig voltak az előadók, egyes hallgatók várólistára kerültek…

Myrna továbbsétált. Úgy érezte, mintha visszhangoznának a lépései. Megijedt, a szíve hevesen vert, a tenyere nyirkos lett.

Akárki is követte őt, megállt mögötte néhány lépéssel, ám azt még hallotta, ahogy lélegzik. Jeremy?

Nem. A volt férje nem lehet az, neki fogalma sincs arról, hogyan találja meg őt. Biztos ez? Megpróbálhatná bemesélni ezt a mellei közt csorgó hideg izzadságcseppeknek.

Myrna megragadta a laptoptáska fülét, és felkészülten várta, hogy ellássa a baját az utána lopakodó baromnak.

– Remek előadást tartott, dr. Evans – mondta egy ismeretlen hang a háta mögül.

Hála az Úrnak, hogy nem Jeremy volt az. Myrna remegve vett egy mély lélegzetet, és hátralesett.

Egy hórihorgas, negyvenes alak nyújtotta felé a kezét.

– Ki gondolna bármikor is arra, hogy gitárriffeket alkalmazzon az emberi pszichológiában? Én biztosan nem. Úgy értem, hogy engem megvett a módszere, de nem vagyok biztos abban, hogy olyan lelkes tudnék lenni, mint khm… – megköszörülte a torkát – maga.

A pasas vigyorgott, a szeme Myrna szürke ruhájának vállpántjára tévedt.

Myrna szíve még mindig kalapácsként csapkodta a mellkasát, mégis elhessegette azt a vágyát, hogy megfojtsa a férfit, inkább szabad karját előrenyújtva kezet rázott vele.

– Köszönöm, uram…

A pasas fülig érő szájjal vigyorgott, ahogy az ujjai Myrna keze köré tekeredtek.

– Doktor. Doktor Frank Elroy vagyok. Stanfordból. Az abnormális pszichológiát kutató tanszék vezetőjeként dolgozom.

Óh, egy Doktor Segg. Doktor Nagyképű Segg. Találkoztunk már, több ezer alkalommal.

Myrna, unott mosolyt erőltetve az arcára, bólintott.

– Örülök, hogy találkoztunk, dr. Elroy.

– Meginna velem valamit? – kérdezte a pasas, és balra, a koktélbár irányába biccentett, majd a hüvelykujjával megcirógatta Myrna kezét. Myrna zsigerileg irtózott tőle, de csak mosolygott tovább. Ez a férfi az ő típusának a tökéletes ellentéte, és köszönte, de nem kért ebből az unalmas alakból. Alapvetően undorodott az ilyenektől.

– Sajnálom, de nem jó. Épp a szobámba igyekeztem, le szeretnék dőlni. Talán majd valamikor máskor.

A pasas leeresztett, akár egy kiszúrt lufi.

– Persze, megértem. Ki kellett fáradnia egy ilyen vehemens… – mosolygott megint – …vita után.

Vita? Vajon ott volt ez az előadóban? A „vérfürdő” sokkal helytállóbb magyarázatnak tűnt, Myrna pedig különösen vérszegénynek érezte magát.

– Igen – vetette oda, majd a szemét összehúzva kitépte a kezét a férfiéból, sarkon fordult, és folytatta az útját a lift felé. Elsétált a hotel bárja mellett, amit bozótszerű cserepes növények sora vett körül.

Hangos nevetésre lett figyelmes a bár felől. Négy férfi ült egy félkör alakú bokszban, s az ötödiken nevettek, aki háton feküdt az asztal közepén. Az asztalon álló poharakban különböző mennyiségű sárgás lötty volt, a pasas fel is döntött párat, ahogy bizonytalan mozdulatokkal az egyik oldalára támaszkodott.

A haverjai a biztos halálból próbálták kimenteni a sörüket.

– Szóljatok a szobának, hogy ne forogjon – üvöltötte a fetrengő pasas az asztal fölött lógó Tiffany lámpának.

– Nem kapsz több sört, Brian – jegyezte meg az egyik haverja.

Brian felmutatta az egyik ujját.

– Még egyet – mondta, majd kinyújtotta egy másik ujját is, és közölte, hogy kettőt, majd még egyet felmutatva, hogy: talllán, négyet.

Myrna elmosolyodott. Az öt férfi nem éppen „illett” a konferencia vendégei közé, a bárban és a hallban többnyire professzorok álldogáltak, a bokszban lévő furcsa brigád pedig az átlagosnál több gyűlölködő tekintetet vont magára. Vajon a tetoválásaik miatt? Esetleg a testékszereik, a szegecseik, vagy éppen festett hajuk, furcsa frizurájuk és fekete ruhájuk miatt? Akármelyik lehetett. Pedig egyszerűen csak férfiak voltak, akik ehhez mérten férfiként is viselkedtek. Myrna lefogadta volna, hogy egyikük sem unalmas alak. Tétovázva indult el a lifthez, szeretett volna egy ideig velük lógni, kijárt volna neki némi öröm – valami más jellegű, mint egy értelmiségivel folytatott értelmes beszélgetés, amiből amúgy is bőven elég jutott neki munka közben.

Brian még mindig a hátán fekve hevert az asztal közepén: egy riffet dúdolt, miközben mesteri mozdulatokkal léggitározott. Myrna egyszer csak felismerte a dallamot – használta a férfiak érzékiségéről tartott előadásain –, és hát senki a földön nem játszott olyan érzékien a hangszerén, mint Sinclair Mester. Várjunk csak!

Vajon ez…? Nem. Végtére is: mit keresne a Sinners egy egyetemi oktatóknak rendezett konferencián? Ezek valószínűleg csak a zenekar rajongói, noha Brian nevének hallatán Myrna bizseregni kezdett. A Sinners szólógitárosát nem Brian Sinclairnek hívják?

A bokszban ülő egyik férfi elfordította a fejét, és a vállával megvakarta az állát. Annak ellenére, hogy foncsorozott napszemüveget viselt, Myrna azonnal felismerte Sedric Lionheartot, a zenekar énekesét. A szíve még hevesebben vert. Tényleg a Sinners ült a bokszban.

– Kibaszottul részeg vagyok – üvöltötte Brian, majd legurult az asztalról, feldöntött pár üres söröskorsót, és két társa térdén landolt, akik egy pillanatnyi teketóriázás nélkül taszították a földre.

Myrna felhorkant, aztán körbepillantott, hogy meggyőződjön róla: senki nem vette észre, hogy nem éppen nőies hang hagyta el a torkát. Oda kellett mennie a zenekarhoz, beszélni akart velük. Füllenthetné, hogy az előadásai miatt, de az igazság az volt, hogy imádta a zenéjüket. Az öt pasas nem tűnt túl keménynek, ő pedig pont az ilyen típusúakra bukott. A vadakra. Biztos volt benne, hogy pontosan azt kapja majd tőlük, amire egy ilyen nap után szüksége volt.

Myrna lemondott arról, hogy elrejtőzik a szobájában, inkább megkerülte azt az alacsony falat, ami elválasztotta a bárt a folyosótól. Közvetlenül Brian előtt állt meg, aki éppen próbálta magát négykézlábra erőltetni. Tömött laptoptáskáját a földre tette, és lehajolt, hogy segítsen neki lábra állni. Mintha kihagyott volna a szíve egy ütemet, amikor megérintette a karját, majd heves dobogásba kezdett.

Brianben állatias vonzerő lapult. Hello, Mr. Gondűző Szórakozás.

Brian a tekintetét Myrna lábáról a felsőtestére emelte, s lassan láthatóvá vált az arca. A vonásait imádta volna egy szobrász: erős, hegyes áll, kiugró pofacsontok. Szemtelenség lenne megvizsgálni az arckontúrját az ujjaival? Vagy az ajkaival? Myrna szinte lefogta a saját kezét, hogy oda ne nyúljon, és belemarkolt Brian izmos karjába.

– Óvatosan ezekkel a kezekkel – mondta Myrna. – Kevés gitáros olyan tehetséges, mint te.

Brian végül Myrna segítségével feltápászkodott, és ahogy szembekerültek, Myrna megérezte az illatát. Csukott szemmel, mélyen magába szívta. Valami ősi vágy támadta meg az érzékeit. Fennhangon morgott?

Brian erős kezeivel markolta a vállát, teljesen rátámaszkodott, Myrna idegszálai pedig izgatottan keltek életre. Nem emlékezett már, hogy utoljára mikor talált egy pillanat alatt ilyen vonzónak egy férfit.

Brian végül elengedte őt, és nekitámaszkodott a boksz hátuljának. Fáradhatatlanul pislogott, mintha átható, barna szemeivel próbálna Myrna arcára összpontosítani.

– Tudod, hogy ki vagyok? – kérdezte, de a szavai némileg összefolytak.

– Ki ne tudná? – mosolygott buzgón bólogatva Myrna.

Brian színpadiasan meglendítette az egyik kezét, ettől még inkább elvesztette az egyensúlyát.

– Az összes nagyképű pancser ezen az egész istenverte placcon… na azok nem tudják.

Rávicsorgott egy kardigánban üldögélő ősz hajú nőre, aki szájtátva bámulta őt. A nőnek egy pillanatra elállt a lélegzete, figyelmét óceánkék koktéljára terelte: vékony piros szívószállal szürcsölte az italt, teljes nemtörődömséggel.

– Brian, ne baszakodj – szólt rá a zenekar énekese, Sed.

Az a savanyú pofa, amivel Brian Sedre nézett, festménynek is jó lett volna.

– Hogy mit ne csináljak? Nem baszakodok. Ezek az emberek itt egytől egyig kurvára bámészkodókórban szenvednek.

Igaz, hogy sokan bámészkodtak, de a legtöbben éppen Myrnát bámulták. Valószínűleg azon gondolkoztak, hogyan lehetne kimenteni őt az ellenség területéről.

– Zavarna, ha egy ideig itt ülnék veled? – kérdezte Myrna abban bízva, hogy ha leül, kevésbé veszik észre. A hajcsatja elengedett egy tincset, betűrte a füle mögé, de közben reményteljesen mosolygott Brianre, aki a szemöldökét a mutatóujjával simogatva mélázott a kérésen. Myrna tudta, hogy min jár az esze. Miért akarna egy kosztümbe bújt, dögös kis tyúk öt rocksztárral üldögélni?

Sed helyet csinált a félkör alakú bokszban, és megsimította a lombzöld színű műanyag ülést maga mellett. Myrna Brianről Sedre nézett. Sed jóképű, „fiú a szomszédból” arca pont az ellentéte volt rosszfiús, nőcsábász hírnevének. Myrna egyébként nem kísérte figyelemmel a magánéletét azoknak a zenészeknek, akiket szeretett, de Sedről tudott ezt-azt. A mosolya a gödröcskéivel édes volt, mint a méz, valószínűleg ezért vágott hirtelen savanyú képet – közömbös arccal újra menőnek nézett ki. Azok a gödröcskék aligha passzoltak az imidzséhez.

Becsusszant Sed mellé, és ahogy letelepedett, megtörölte izzadó tenyerét a szoknyájában. Rendben, bent vagyok. Most mi lesz?

– Te valami üzletasszony vagy, vagy valami hasonló? – kérdezte Sed, és ahogy hátradőlt, végigmérte Myrna kosztümjét.

Myrnát nem hatotta meg túlzottan a kérdés.

– Vagy valami olyasmi. Igazából csak egy nagyképű pancser vagyok. Egy főiskolai professzor a konferenciáról.

– Mi a franc? – kérdezte a zenekar vele szemben ülő dobosa, Eric Sticks, akit azonnal felismert. – Ha tudtam volna, hogy a főiskolai profok ilyen dögösek, talán lekötött volna a tanulás.

Myrna nevetett, majd felnézett Brianre, aki Eric jobb válla mellett még mindig a boksznak támaszkodott. A szíve fájdalmasan dobogott. Istenem, mennyire nagyszerű férfi.

– Szeretnél leülni, Brian?

Myrna közelebb kúszott Sedhez, a térdük összeért az asztal alatt. Brian beleomlott a mellette lévő ülésbe, Myrnát így a zeneipar két legtehetségesebb és legszexibb zenésze fogta közre. Mintha a mennyországba került volna. Lazulj el, Myrna. Ha olyan lüke leszel, mint egy rajongó, akkor közlik majd, hogy tűnés. Na ez az, amit bizonyosan nem akart.

Brian előrehajolt, nyöszörögve az asztalra ejtette a homlokát, Myrna pedig csak arra összpontosított, nehogy lágyan megsimogassa. Myrna tudta, hogy ő kicsoda, de Briannek fogalma nem volt róla, hogy ő ki. Nos, remélhetőleg majd jobban összeismerkednek, de…

Myrna mély lélegzetet vett, hogy összeszedje szétszórt gondolatait, és próbálta a figyelmét Ericre erőltetni. Rá könnyedén rá tudott nézni, nem találta vonzónak, de nem tudta levenni a szemét összevissza frizurájáról: félhosszú tincsei voltak, de középen egy csíkban rövidre vágták, a maradék pedig különböző hosszúságú volt, és csak egyszerűen furcsa. Egy vörös színű, ujjnyi vastag tincs csavarodott rá oldalt a nyakára. Rocksztárfrizura. Myrna magába fojtotta a nevetést.

– Egyébként mit tanítasz? – kérdezte Eric, majd belekortyolt a sörébe, ám eközben sem vette le halványkék szemét Myrnáról. Talán a dereka környékét is felmérte, de leginkább a nyakát bámulta.

Myrna a kérdés hallatán zavarodottan az asztalra nézett. Reménytelen lenne kivívni a megbecsülésüket, ha elárulná, hogy milyen témában oktat.

– Tényleg meg kell mondanom? – kérdezett vissza.

– Gyerünk!

Mélyen felsóhajtott.

– Emberi szexualitás – válaszolta.

Eric beleköpött a sörébe, majd megtörölte a száját a kézfejével.

– Na ne bassz!

– Nos, igen. Ez az én tantárgyam – közölte egy félmosollyal.

A fiúk nevettek, kivéve Briant, aki mozdulatlanul még mindig a fejét pihentette az asztalon. Vajon elvesztette az eszméletét? Nem a selejt a legtalálóbb szó, ami leírja az állapotát.

– Rendben van vele minden? – kérdezte Myrna.

– Ja, csak egy kicsit elkúródott – mondta Eric.

– Eléggé elkúródott – tette hozzá a ritmusgitáros, Trey Mills, aki Eric mellett henyélt a bokszban.

– Kussoljatok – morgott Brian, és a fejét elfordítva Myrnára nézett. Az egyik szemét becsukva próbált ráfókuszálni. Myrnában valami érthetetlen vágy kerekedett, szerette volna rendbe tenni Brian szétcsúszott, csontfekete, éppen a nyaka alá érő tincseit, melyek most teljes összevisszaságban álltak ki a fejéből. – Hogy hívnak? Professzor Szexnek?

Myrna nevetett, talán felkeltette Brian érdeklődését.

– Myrna – válaszolta, mire Brian is felnevetett.

– De hát az egy öreglányhoz passzentos.

Vagy mégsem keltette fel Brian érdeklődését. Myrna remélte, hogy ügyesen elrejtette csalódottságát.

Sed odahajolt Myrna mögé, és hátba vágta Briant, amiért illetlen volt. Briannek a szeme se rebbent, valószínűleg semmilyen fájdalmat nem érzett.

– Igaza van – mondta Myrna, és megvonta a vállát. – A nagymamám után kaptam a nevem. Ő pedig tényleg idős asszony.

Brian elfordította a fejét, a homloka újfent az asztalon pihent. Néha nyelt egyet.

– Azt hiszem, hányni fogok.

– Eric, azonnal vidd el a mosdóba! – közölte Sed. – Semmi szükségünk egy asztalra, amit beterít Sinclair hányása.

Eric felnyögött.

– Itt akarok maradni, és tovább beszélgetni a csinos hölggyel. Végre nem csak ugyanazok az unalmas arcok vesznek körül, akik egyébként minden este – tiltakozása ellenére Eric előrecsúszott a bokszban, és felhúzta Briant.

– Itt leszek még, amikor visszajössz – ígérte neki Myrna.

– Vegyél neki egy italt, Sed. Vagy, mivel ma úgyis te fizeted a cechet, legyen egyből kettő. – Eric a vállára tekerte Brian karját, és tántorgó barátjával megindult a mosdó felé.

Myrna nézte őket menet közben, és elismerően stírölte Brian tökéletes, fekete farmerba csomagolt fenekét.

– Ne ródd fel neki, Myr, általában nem ilyen. Ő… csak… szóval nemrégiben ért véget egy kapcsolata – mondta Sed.

Trey a szemeit forgatva rázta meg a fejét.

– Ja, mondhatjuk így is.

– Nem tudom, hogy miért történik vele ez állandóan. – A zenekar basszusgitárosa, Jace Seymour megnyomkodta ezüst karika fülbevalóját. Ő volt az egyetlen szőke a csapatban – mármint szőkített, amire barna szemöldöke és háromnapos szakálla egyértelműen utalt. Ő volt a legalacsonyabb a brigádban, de amolyan James Dean típusú, keményfiús külseje volt. Valószínűleg ezzel próbálta elbagatellizálni természetes kedvességét. Myrna szerette volna egyszerűen magához ölelni.

– A csávót többször paterolták ki, mint bárkit, akit ismerek – közölte a döbbenetesen szexi Trey. Amikor tekintetük összeért, Trey ágyba csábító nézése mintha Myrna gerincéig hatolt volna.

– Kibaszott nyomorékká válik, ha lesz egy nője. – Sed végigsimította a kezét rövid, fekete haján. – Egymás után zúg bele a sok idióta ribancba, sosem tanul belőlük.

– Nem lehet, hogy egyszerűen az a problémája, hogy valaki mindig elkúrja neki a kapcsolatait? – kérdezte Trey. – Csak gondolkozom, érted.

– Az a picsa egy fabatkát sem ért, Brian túl jó lett volna neki – morogta Sed.

Myrna az egyik férfiról a másikra nézett. Több volt ebben a sztoriban annál, mint amennyit eddig hallott belőle. Vagy talán…

– Brian amolyan reménytelen, romantikus lélek, ugye?

Sed közel hajolt a füléhez.

– Csitt. Ez titok.

Myrnának valami borzongás szaladt végig a nyakán, s elfordította a fejét. Alig egy centire ott volt tőle Sed orra. Látta, hogy napszemüvege mögött mennyire göndörödik a szempillája. Lehangolónak találta, hogy egy napszemüveges férfi bámulja, ezért odanyúlt, és lecsúsztatta a szemüveget Sed orrára. Myrna úgy vélte, jobb lesz a szemébe nézni, de a méricskélő kék szempár megérintette a szívét. Sed vigyorgott. Kétségkívül tudta, hogy milyen hatást gyakorol a nőkre.

Sed a karját megemelve jelzett a pincérnőnek.

– Mivel mérgezed magad, Myrna?

– Csak vizet kérek.

– Semmi erősebbre nincs szükséged? Hogy felengedj egy kicsit?

Sed felhúzta az egyik szemöldökét, a szemeivel végigmérte Myrna semmilyen kosztümjét.

– Teljesen szükségtelen innom, mindig laza vagyok.

– Pedig nem úgy nézel ki. – Sed kicsatolta a felső gombot a kabátján, ami pont a mellei között helyezkedett el. Ez a pasas maga volt a csupa nagybetűs PROBLÉMA.

El. Kell. Kerülnöm. A. Dögös. Énekest.

– A külső félrevezető lehet – mondta Myrna, majd ahogy elfordult Sedtől, a térdét is elhúzta, és felnézett a pincérnőre.

Sed felnevetett.

– A te esetedben ezt még talán el is hiszem – mondta, és közölte a pincérnővel: – Két vizet kérek.

– De nekem csak egyre van szükségem – mondta Myrna.

– A másik Briannek lesz.

Myrna fellelkesült.

– Ja persze.

A pincérnő letett egy pohár vizet elé. Myrna elnézett a mosdó felé. Remélte, hogy Briannel minden rendben van, mert hát nem nézett ki túl jól, amikor elment. Sokkal inkább foglalkozott volna vele, mint Mr. Nagymenővel, aki éppen az ujjaival dörgölte a térdét, ám amikor azok a szoknyája varrása mentén felfelé indultak, Myrna szeme elkerekedett, és néhány centivel elhúzódott. A vele szemben ülő Trey ártalmatlannak tűnt, egy piros nyalókát szopogatott. Talán át kéne ülnie mellé, az asztal másik oldalára. Odaemelte a vizet a szájához.

Sed megszorította a térdét, mire visszafojtott lélegzettel lenyúlt az asztal alá, és eltolta a kezét a lábáról. Csakhogy Sedet ez aligha tántorította el, inkább közelebb húzódott. Myrna úgy érezte, mintha ezt a fazont sosem utasítanák vissza.

– Szeretnél feljönni velem? – suttogta Sed a fülébe. Az orra a nyakához dörgölőzött, ahogy lehajolt.

– Öööö…

{1} Abbott a Pantera gitárosaként vált ismertté, később a Damageplanben játszott. 2004. december 8-án egy rajongója lőtte le koncert közben. (A ford.)

{2} A netes metálfórumokon így jelölik a sátánvillát. (A ford.)