Gary Chapman

A szeretet másik arca

A HARAG

HARMAT

Budapest, 2014

This book was first published in the United States

by Northfield Publishing, 820 N. LaSalle Blvd.,

Chicago, IL 60610 with the title Anger,

copyright © 1999, 2007 by Gary Chapman.

Previously published as The Other Side of Love.

Translated by permission.

Magyar kiadás – Hungarian edition:

© Harmat Kiadó, 2013

All rights reserved. Minden jog fenntartva.

Első nyomtatott kiadás 2005, hatodik utánnyomás 2012

Második kiadás 2014

Első digitális kiadás 2014

Felelős kiadó Herjeczki Kornél

Felelős szerkesztő Lehoczky Tünde

Borítóterv Lente István

Fordította: Kárpátiné Smidróczky Éva

Elektronikus verzió: Takács Gábor

ISBN 978–963–288–178–2

Könyvemet azoknak az embereknek ajánlom,

akik az elmúlt harminc év során

megosztották velem a haraggal kapcsolatos személyes küzdelmeiket, és sebezhetőségük vállalásával

arra ösztönöztek, hogy választ keressek a harag

nyugtalanító tapasztalatára.

Bevezetés

A harag megértése és feldolgozása

A harag témakörében íródott könyvek és cikkek sokasága láttán felmerülhet az olvasóban a kérdés: Miért vállalkoztam egy újabb könyv megírására erről a témáról?

Két okból éreztem szükségét ennek. Az első, hogy a legtöbb írás nem foglalkozik két alapvető kérdéssel:

1. Honnan ered a haragra való képességünk?

2. Mi a harag célja?

Ez a két kérdés szorosan összefügg egymással. Ha megértjük a harag eredetét, megvilágosodik előttünk a harag célja is, és könnyebben megtanulhatjuk, hogyan kezeljük helyesen dühös indulatainkat.

Az a néhány könyv és cikk, amely felveti a harag eredetének kérdését, úgy tekint a haragra, mint az ember evolúciója során kialakult túlélési technikára, amelynek az a rendeltetése, hogy felkészítse az embert a veszélyre. Antropológiában jártas emberként úgy gondolom, hogy ez a felfogás szánalmasan helytelen. Egyrészt figyelmen kívül hagyja a keresztény szemléletet, másrészt természettudományos szempontból sem magyarázza meg kielégítően a harag pszichológiai vonatkozásait.

A keresztények körében nagy zűrzavar uralkodik a harag érzésével kapcsolatban. Véleményem szerint a zavar nagy részét a harag eredetének félreértése okozza. Biztos vagyok abban, hogy a haragunk kordában tartására irányuló erőfeszítéseink sokkal hatékonyabbak lennének, ha jobban értenénk az ember haragra való képességének forrását és rendeltetését. Erről lesz szó az első két fejezetben.

A másik ok, ami ennek a könyvnek a megírására késztetett, csaknem harmincéves lelkigondozói tapasztalatomra vezethető vissza. Családok százaival dolgoztam együtt, sokféle problémával találkoztam, és azt tapasztaltam, hogy a harag helyes kezelésének hiánya majdnem minden esetben hozzájárul a család működési zavarához. Ha a felnőttek tisztában lennének azzal, hogyan bánjanak helyesen a haragjukkal, nemcsak kiegyensúlyozottabb légkört tudnának teremteni otthonukban, hanem gyermekeiknek is nagyobb eséllyel tudnák megtanítani, mit kezdjenek haragos érzéseikkel.

A nyugati világban elterjedt szokás, hogy az emberek pszichológushoz vagy lelkigondozóhoz fordulnak életvezetési problémáikkal. Sokan a tanácsadó irodájában hallanak először a harag kezelésének pozitív lehetőségéről. Sajnos az emberek nagy része csak akkor folyamodik segítségért, amikor haragjuk helytelen kezelése már komoly bajba sodorta őket. És még többen vannak azok, akik – talán idő- vagy pénzhiány, esetleg félelem miatt – még ekkor sem kérnek tanácsot. Biztos vagyok abban, hogy a megfelelő információk birtokában akár otthon is bárki megtanulhatja a harag kezelésének helyes módját.

Ez a könyv azért íródott, hogy szélesebb körben is megismertesse azokat az alapelveket és módszereket, amelyek az irodámban megforduló családok és egyedülállók százainak segítettek felfedezni egy járhatóbb utat haragjuk kezelésére. Az esetek szereplőinek nevét megváltoztattam, de az élethelyzetek és a beszélgetések valódiak. Az esetbemutatások olvasása közben talán sokan magukra ismernek majd. Mindannyiunknak van mit tanulnunk a harag hatékonyabb kifejezésével kapcsolatban, ha meg akarjuk állítani a generációnkra oly jellemző szóbeli és tettleges agresszív viselkedés terjedését.

Őszintén remélem, hogy a harag kérdésének bibliai szempontú megközelítését minden olvasó fel tudja használni saját haragos érzéseinek pozitív kezelésében. Bízom abban, hogy A szeretet másik arca hasznos segédanyagot nyújt az érdeklődőknek, és ösztönözni fogja a csoportmegbeszéléseket és a műhelymunkát a harag témájának feldolgozásában. A fejezetek végén található kérdések a főbb gondolatok áttekintését és gyakorlati alkalmazását segítik elő.

A könyvben kifejtett gondolatok elsősorban lelkigondozói munkám tanulságaiból, valamint a Szentírás tanulmányozásából születtek. (Ahol szükségesnek láttam, ott utaltam a legújabb pszichológiai kutatásokra is.)

A Biblia nem csupán elméleti ismereteket közöl a harag természetével kapcsolatban, hanem konkrét példákon keresztül mutatja be a harag kezelésének helyes, illetve káros formáit. S ami még fontosabb, a Szentírásból megérthetjük, hogy Isten haragja hogyan függ össze szerető és szent jellemével.

A harag – mint majd látni fogjuk – a szeretet másik arca. Könyvünkben tehát arra a kérdésre keressük a választ, hogy miként állíthatjuk haragunkat a szeretet szolgálatába.

1.

Miért gerjedünk haragra?

Egy forró nyári napon jól öltözött férfi keresett fel az irodámban. Mikor leült, észrevettem, hogy a jobb lábán nincs cipő. Hamarosan kiderült, miért.

– Dr. Chapman, segítségre van szükségem – kezdte. – Régóta tudom, hogy nem tudok uralkodni magamon, de ami szombaton történt, az volt az utolsó csepp a pohárban. Tizenöt percen keresztül próbáltam beindítani a fűnyírómat. Ellenőriztem a benzint, az olajat, gyertyát cseréltem, de csak nem akart indulni. Végül annyira bedühödtem, hogy belerúgtam abba az átkozott masinába. Két lábujjam eltörött, és egy harmadik is megsérült. Miközben az orvosra vártam a rendelőben, azt mondtam magamban: „Nem vagyok normális!” Hát most itt vagyok a bekötözött lábammal, és szégyellem magam. Ha kérdezik, mi történt, azt mondom: „Balesetem volt a fűnyírómmal.” Ilyenkor azt hiszik, a fűnyíró kése vágta el a lábamat, és sajnálnak. Nem merem bevallani az igazságot. Inkább sajnáljanak, mint nevessenek rajtam! Nem ez volt az első eset, hogy elvesztettem a fejemet – folytatta. – Sokszor előfordult velem, hogy csúnya dolgokat vágtam a feleségem és a gyerekeim fejéhez. Gyakran közel álltam ahhoz, hogy kezet emeljek rájuk.

A beszélgetés során kiderült, hogy Bill magasan képzett, kétdiplomás férfi. Jól jövedelmező állása van, feleségével és két gyermekével egy szép kertvárosi házban él. Gyülekezetének és közösségének aktív és megbecsült tagja. Volt azonban egy szokása, amitől nem tudott szabadulni. Ahogy ő mondta, „könnyen felkapta a vizet”.

Sokan vannak így ezzel, de sajnos, kevesen olyan őszinték, mint Bill, és még kevesebben vannak, akik segítséghez folyamodnak.

Brooke vonzó, 33 éves nő, két óvodás gyermek édesanyja. Jó házasságban él a férjével, Glennel, aki elismert ügyvéd. Gyermekei születése előtt Brooke is sikeres volt a szakmájában; könyvelőként dolgozott egy állami cégnél, de úgy döntött, félreteszi a karrierjét, amíg a gyerekek iskolába nem mennek.

– Azt hiszem, hibát követtem el – mondta. – Nem hiszem, hogy az anyaság a hivatásom. Mindig is szerettem volna gyerekeket, de úgy érzem, nem tudok bánni velük. Szörnyen viselkednek néha. Nem emlékszem, hogy valaha is mérges lettem volna, vagy elvesztettem volna a türelmemet, amíg nem voltak gyerekeim. Mindig figyeltem arra, hogy ura legyek az érzéseimnek. De be kell vallanom, a gyerekeimmel szemben gyakran elvesztem a fejem. Ilyenkor utálom magam, és tudom, hogy ez nekik sem jó.

– Hogy érti azt, hogy elveszti a fejét? – érdeklődtem.

– Néha kiabálok velük – mondta. – Máskor meg jól elfenekelem őket. Egy alkalommal felkaptam Gingert, és megráztam. Ettől tényleg megrémültem. Épp előző nap láttam a tévében egy riportot egy anyáról, aki úgy megrázta a gyermekét, hogy az belehalt. Nem akarom bántani a gyerekeimet. Szeretem őket, de néha elvesztem a türelmemet. Szeretném, ha Glen időnként vigyázna a gyerekekre, és én pihenhetnék egy kicsit, de ő mindig olyan feszült a munkája miatt, nincs türelme a gyerekekkel foglalkozni. Azt hiszem, jobb lenne, ha visszamennék dolgozni, és rábíznám a gyerekeket valakire.

Ahogy tovább beszélgettem Brooke-kal, kiderült, hogy nemcsak a gyerekeire haragszik a viselkedésük miatt, hanem a férjére is, amiért olyan keveset segít neki. Saját magára is mérges, mert otthon maradt a gyerekekkel, végül Istenre is, amiért megengedte, hogy anya legyen. „Tudnia kellett volna, hogy nem leszek képes megbirkózni ezzel a helyzettel”, mondta.

Végül Brooke nem bírta tovább, és elsírta magát. Őszintén szólva engem is a sírás környékezett, amikor arra a sok száz anyára gondoltam, akik az elmúlt harminc évben megfordultak az irodámban, hogy végre megnyugvást találjanak.

Bill a törött lábujjaival és Brooke az összetört szívével nagyon különböző világban élnek, mégis közös bennük az, hogy tele vannak haraggal, amivel nem tudnak mit kezdeni. Mindketten tisztában vannak azzal, hogy a haragjuk helytelen viselkedésbe sodorja őket, de tehetetlennek érzik magukat. Ráadásul családtagjaik is szenvednek miattuk.

A harag általános emberi tapasztalat

A következő fejezetekből megtudhatjuk, hogyan tanulta meg Bill és Brooke pozitív módon kifejezni a haragját, de egyelőre a következő kérdésre keressük a választ: „Mi a harag, és honnan ered?” Antropológiai kutatások is alátámasztják, hogy a harag általános emberi tapasztalat, vagyis az egész világon, minden kultúrában jelen van. Kortól, nemtől és társadalmi helyzettől függetlenül minden ember átéli a harag érzését. Vajon honnan ered az ember haragra való képessége?

Meredith egyedülálló fiatal nő, és haragszik az édesanyjára, aki irányítani próbálja őt. Brian középiskolás diák, mérges a tanárára, aki rossz jegyet adott neki. Tina tizenöt éves, és azért haragszik, mert úgy érzi, a szülei tízéves gyerekként bánnak vele. Barbara nyolcvanöt éves nagymama, és mérges a legidősebb fiára, aki ritkán látogatja meg; a lányára is dühös, aki ugyan mindennap elmegy hozzá, de nem marad elég sokáig. Marvin középkorú lelkész, és haragszik az egyházközség vezetésére, mert semmibe veszik az elképzeléseit. Bethany még csak hároméves, de már mérges a mamájára, aki elvette tőle a kedvenc játékát.

Honnan ez a sok harag?

Mi a harag?

Először is tisztázzuk, hogy mit értünk haragon! Az értelmező szótár meghatározása szerint: „(Vélt) sérelem, igazságtalanság vagy erős nemtetszés keltette bosszús indulat, illetve indulatos lelkiállapot.” A haragot általában érzelemnek tartjuk, valójában azonban több annál. Nemcsak az érzelmeinkre van hatással, hanem testünkre, értelmünkre és akaratunkra is.

A harag válaszreakció életünknek olyan eseményeire, amelyek bosszúságot, csalódást, fájdalmat vagy egyéb kellemetlenséget okoznak. A harag, amely a csalódás, megbántottság, elutasítottság, szégyen és más hasonló érzések együttese, a szeretet érzésének az ellentéte. A szeretet közelebb visz a másik emberhez, a harag pedig szembeállít vele.

Mary csendben ül főnöke irodájában, aki közli vele, hogy nincs megelégedve a munkájával, és ha nem képes nagyobb hatékonysággal dolgozni, kénytelen lesz felmondani neki. Mary fejében kavarognak a gondolatok. Ez azért van, mert egyedülálló nő vagyok. Tudom, hogy keményebben dolgozom, mint a férfiak, csakhogy ő pikkel rám. Kezdettől fogva nem kedvel. Igazságtalanul bánik velem! Gondolatai erőteljes, negatív érzelmeket váltanak ki Maryből.

Testünk azonnal reagál a harag érzésére. Vegetatív idegrendszerünk „adrenalinlökéssel” válaszol. A harag mértékétől függően testünkben a következő változások játszódnak le: a mellékvese két hormont bocsát ki: adrenalint és noradrenalint. Ez a két kémiai anyag felelős az ember izgalmi állapotáért, a feszültségért, az izgatottságért és a haragos indulatért. „Ez a két hormon változást idéz elő a szívritmusban, a vérnyomásban, a légzésszámban, valamint serkenti az emésztőrendszer működését, ami tovább fokozza az ember izgalmi állapotát.”{1} A testünkben végbemenő változások következtében gyakran úgy érezzük, hogy teljesen hatalmába kerít bennünket a harag, és nem tudunk uralkodni felette.

Érzelmeink, gondolataink és a testünkben lejátszódó változások szorosan összefüggenek, és együttesen vesznek részt a haragos állapot létrejöttében. A harag ezután a viselkedés szintjén – szavainkban és tetteinkben – is megjelenik. Bill belerúg a fűnyíróba; Brooke megrázza a kisgyerekét; az anya leszidja kamasz lányát, aki későn ér haza; a feleség nem szól a férjéhez, aki felbosszantotta stb. Hadd hívjam itt fel a figyelmet egy fontos tényre, amelyről a könyv későbbi fejezeteiben lesz szó! Bár érzelmeinket és testi reakcióinkat kevéssé tudjuk uralni, gondolatainkat és magatartásunkat viszont képesek vagyunk irányítani és helyes mederbe terelni.

Összefoglalva tehát megállapíthatjuk, hogy a harag érzelmek, gondolatok és testi reakciók összessége, amit akkor tapasztalunk, mikor úgy gondoljuk, hogy igazságtalanság vagy egyéb sérelem ért minket vagy másokat.

{1} Mark T. Crossgrove, Counseling for Anger (Dallas: Word, 1988), 30. o.