TORNAI SZABOLCS

EKSZTÁZIS

Futás és önmegvalósítás

ATHENAEUM

ATHENAEUM

BUDAPEST

Copyright © 2015 Tornai Szabolcs

ISBN 978-963-293-416-7

Elektronikus verzió: eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

FUTÓSZÓ – előszóként

Azt hittem, hetvenévesen már majdnem mindent tudok a futásról és a tájfutásról.

Tévedtem.

Erre már az első, alig száz aforizma elolvasása után rá kellett jönnöm.

Azt tapasztaltam évtizedeken át, hogy a futás, a tájfutás világában gyakran, szinte minden versenyen, sőt edzésen is történik meglepetés, de 450 aforizma megjelenése e témában, egy könyvben már több a meglepetéscunaminál is.

Négyszázötven önvallomás – üzenetként!

Ennek körülbelül csak az egyhatoda nem a szerzőé, amelyek mondanivalójával valószínűleg azonosul, ha sajátjai közé vette a könyvében. S ha feladat lenne például kiválasztani, melyik a legjobb 15 aforizma, nálam mind a 15 Tornai Szabolcsé lenne.

Azt tudtam, hogy az aforizma – görögül aphorismos – igazságot, életbölcsességet, önvallomást kifejező tömör, gyakran szellemes mondás. Így a mai kor rendszeresen futó, célmotivált és értékkereső embere, aki állandó időhiánnyal küzd, bárhol abbahagyhatja a könyv olvasását, s bármikor folytathatja majd.

Azt tanultam, hogy az aforizma nem szükségszerűen abszolút igazság, hanem egyéni vélemény. Ebben a könyvben egy tájfutó és egyben hosszútávfutó, negyvenes férfi futóvallomásait gyűjtötte össze, amelyekből pár kiragadott gondolat:

„A futó akkor is nyer, ha veszít.”

„Ha futok, semmi más nincsen, csak én meg a futás.”

„Egy szép nő meghódítása és egy fontos verseny megnyerése között csupán árnyalatnyi a különbség.”

„Minden verseny egy belső csata.”

„A nemes küzdelem az egészséges önbecsülés alapfeltétele.”

„A tájfutók a járatlant a járt útért fel nem adva, heves, kiélezett küzdelemben válnak eggyé a természettel.”

„Nem tudod, mi a szabadság? Fuss, és akkor megtudod!”

Azt olvastam, hogy a közmondás, sőt a szállóige is rokonságban van az aforizmával. A közmondás és az aforizma is röviden, érthetően közvetít erkölcsi tárgyú megállapítást, a mindennapi élet jelenségeire vonatkozó értékítéletet. Távolabbi rokon a szállóige, amely nem született önállónak, mint az aforizma, hanem eredetileg beletartozott valamely irodalmi szövegbe, de később függetlenné vált, s gyakran meg sem különböztethető az aforizmától, csak akkor, ha ismerjük származását. Idegen szerzőktől – többek között – ilyenek olvashatóak Tornai Szabolcs válogatásában:

„Az eksztázis annyit jelent, mint az élet átlagos hőfokával, feszültségével nem megelégedni és azt tudatosan a legfelső fokig emelni.” (Hamvas Béla)

„A futó embert nem a lába viszi, hanem a lélegzete.” (Nádas Péter)

„Bársonyon futnak perceim.” (József Attila)

Azt összegeztem, többször elolvasva a gyűjteményt, hogy a szerző útmutatást nyújt, életigazságot kínál, egyszerűen csak felkiált, érzelmesen tényt közöl, néha szabályt ad, talán fel is szólít, értelem és érzelem is került üzeneteibe vegyesen. Tehát színes, sokrétű, változatos, kreatív és hasznos!

És nem unalmas!

Ha karosszékbe kuporodunk vele, egy este végigolvastatja magát. Aztán jöhetnek az ismétlések, a megjelölések, a továbbkeresések. Ki ez a futó? Tájfutó inkább vagy hosszútávfutó? Van-e felesége, gyermeke? Mi lehet a foglalkozása és a végzettsége? Miért ír és miért nem edző? Amit tudok róla, hogy Tornai József Kossuth-díjas költő fia, írni tud, gondolatai vannak.

Nem is rosszak, nem is kevés!

Futás- és tájfutásmegszállott, aranyosan őrült vélemények!

A 450 gondolat elolvasása után nehéz elfogadnom azt, amit Paul Létautaund írt: „Nincs az a szentencia, maxima vagy aforizma, amelynek az ellenkezőjét is ne lehetne leírni.” Sok-sok véleménye, tanácsa, érzelmi kitörése a szerzőnek igaz, s nem tudnám, nem lehet az ellenkezőjét állítani. Köszönet, hogy megfogalmazta, összerakta és kiadta aforizmáit.

Végül kérem, ne felejtse az olvasó, a szinte mindenki által ismert és gyakran használt sportos futóaforizmát Peterdi Páltól: „A láb mindig kéznél van!” Kérem ezért, tessék futni, gyalogolni, sportolni háromnegyed órát az első 30 aforizma elolvasása után. Aztán jöhet a folytatás!

„Mert a futás nem minden, de nincs minden futás nélkül.”

Monspart Sarolta

tájfutó világbajnok

1

Futni eksztázis.

2

Tájfutni kétszeres eksztázis.

3

Futok, tehát vagyok. (Curro ergo sum.)

4

Futni tudatállapot-változás.

5

Minden ember futónak születik.

6

Még igazabb: minden ember tájékozódási futónak születik.

7

A futás, de különösen a tájfutás visszalopózás a paradicsomba.

8

Futni nem kikapcsolódás, hanem bekapcsolódás. Az időtlen áramlásba. A flow-ba.

9

Futni csúcsélmény (peak experience).

10

A futás önmagam kibontakoztatása és kiteljesítése. Önmagam megismerésének eszköze. Teret és távlatot ad, de nem rajtam kívül, hanem bennem.