INY LORENTZ

A FEHÉR CSILLAG

Iny Lorentz

A FEHÉR CSILLAG

A mű eredeti címe

Der weiße Stern

© 2014 Droemersche Verlagsanstalt Th. Knaur Nachf. GmbH & Co. KG, München

Hungarian translation © B. Szabó Károly

© General Press Könyvkiadó, 2015

Az egyedül jogosított magyar nyelvű kiadás.

A kiadvány szerzői jogvédelem alatt áll. Az e-könyvet a letöltő kizárólag saját célra jogosult használni. Az e-könyv engedély nélküli másolását, jogtalan terjesztését a törvény bünteti.

Fordította

B. SZABÓ KÁROLY

Szerkesztette

SZABÓ PIROSKA

A borítót

KISS GERGELY

tervezte

ISBN 978-963-643-775-6

Kiadja a GENERAL PRESS KÖNYVKIADÓ

1086 Budapest, Dankó u. 4–8.

Telefon: (06 1) 299 1030

www.generalpress.hu

generalpress@lira.hu

Felelős kiadó KOLOSI BEÁTA

Műszaki szerkesztő DANZIGER DÁNIEL

Felelős szerkesztő KENYÓ ILDIKÓ

Az e-könyv konvertálását az eKönyv Magyarország Kft. végezte

www.ekonyv.hu

Szereplők

Belcher, Andreas: texasi telepes

Belcher, Anneliese: Andreas felesége

Belcher, Friedrich: Andreas és Anneliese kisebbik fia

Belcher, Michael: Andreas és Anneliese nagyobbik fia

Beluzzi, Simone: texasi telepes

Calientes: mexikói tiszt

Coureur, Rachel: Thierry Coureur felesége

Coureur, Thierry: texasi telepes

de Gamuzana, Elvira: Hernando de Gamuzana felesége

de Gamuzana, Hernando: alcalde (azaz polgármester) San Felipe de Guzmánban

de Gamuzana, Mercedes: Hernando de Gamuzana lánya

de Gamuzana, Ramón: empresario, azaz a telepesügynök

Dyson: Spencer egyik embere

Felipe: szállodai mindenes

Fichtner, Gisela: Walther Fichtner felesége

Fichtner, Walther: texasi telepes

Fuller, James: texasi katona

Gillings, Moses: Rachel Coureur apja, texasi telepes

Jack: boltossegéd

Jemelin, Diego: texasi telepes

Jemelin, Rosita: Diego Jemelin felesége

Julio: Walther marhapásztorainak vezetője

Laballe, Arlette: Thomé Laballe felesége

Laballe, Thomé: texasi telepes

Lionbaker, Everett Mainstone: földmérő

Lope: Walther egyik marhapásztora

Lucien: texasi telepes

Marguerite: Thierry Coureur testvére

Nizhoni: navahó lány

O’Corra, Ean: texasi telepes

Patrick atya: ír pap

Pepe: Walther szolgája

Per’na-pe’ta: komancs asszony

Po’ha-bet’chy: az egyik komancs csapat törzsfőnöke

Poulain, Albert: texasi telepes

Poulain, Cécile: Albert Poulain lánya

Poulain, Charlotte: Albert Poulain felesége

Quique: Walther legfiatalabb marhapásztora

Rudledge, Amos: texasi katona

Sanchez: texasi telepes

Scharezzani, Tonino: texasi telepes

Schüdle, Gertrude: texasi telepes asszony

Schüdle, Jakob: Gertrude férje

Spencer, Nicodemus: spekuláns

Ta’by-to’savit: komancs

Tobolinski, Krzesimir: texasi telepes

Tobolinski, Leszek: Krzesimir Tobolinski fia

Tom: Poulainék szolgája

To’sa-mocho: komancs törzsfőnök

To’sa-woonit: komancs asszony

Velasquez: mexikói tiszt

Történelmi személyek

Austin, Stephen F. (1793–1836): empresario Texasban

Bowie, Jim (1796–1836): a texasi hadsereg ezredese

Fannin, James Walker (1804–1836): a texasi hadsereg ezredese

Houston, Sam (1793–1863): a texasi hadsereg tábornoka

Jackson, Andrew (1767–1845): az Egyesült Államok elnöke

Parker, Silas (1802–1836): Texas Ranger

Roman, André Bienvenu (1795–1866): Louisiana kormányzója

Santa Anna, Antonio López de (1794–1876): Mexikó elnöke

Seguín, Juan Nepomuceno (1806–1890): mexikói származású texasi, Santa Anna ellenfele és Sam Houston szövetségese

Smith, Henry (1788–1851): Texas kormányzója

Travis, William Barret (1809–1836): a texasi hadsereg ezredese

White, Edward (1795–1847): André Roman utódja Louisiana kormányzói székében

Első rész

A komancs

I.

1830-ban, a mexikói Coahuila y Tejas szövetségi államban, a Rio Colorado mellett két lovas állt a magaslaton, akár a szobrok. Még tarka lovaik sem mozdították meg a farkukat, hogy elhessegessék a szúnyogokat. Walther Fichtner érezte, hogy izzadni kezd a tenyere. Olyan volt, mint egy néma párbaj, hogy ki veszíti el először a nyugalmát, és kap a fegyveréhez. Bízott ugyan a puskájában, de annak csak az egyik csövében volt golyó. Az egyik indiánt lelőheti. A puska másik csövét söréttel töltötte meg, ahhoz pedig túl messze volt a két lovas – ráadásul közte és a farm között álltak. Gisela egyedül maradt a farmon, mert Walther elküldte a szolgájukat Diego Jemelin haciendájára,{1} hogy vasszegeket hozzon. A három gulyáslegény pedig a nyájat őrzi, meghallhatják ugyan a lövést, de nem érnek majd idejében a házhoz, hogy megvédjék a feleségét.

Walthernek ezek a gondolatok jártak a fejében, miközben úgy vette a vállára a fegyvert, hogy az indiánoknak nem kellett attól tartaniuk, hogy azonnal tüzelni kezd, majd elindult feléjük. Megpróbált úrrá lenni a félelmén, hogy az indiánok esetleg a ház felé vágtatnak. Mert bármilyen gyorsan futott is Walther, bizonyára későn érne oda.

A férfi megkönnyebbülésére a két alak nem szándékozott elhagyni a helyét. Íjaikat ugyan a kezükben tartották, de nem céloztak Waltherre. A férfi ezt jó jelnek vette. Miközben felbaktatott az emelkedőn, próbált visszaemlékezni mindarra, amit a környék bennszülötteiről tudott. Ami persze nem volt túl sok. Mexikói barátai két csoportra osztották a bennszülötteket: az indianókra, akik alkalmazkodtak hozzájuk és a falvakban éltek, valamint a vadakra, akiknek, úgy tűnt, az a legnagyobb öröme, ha nyilat ereszthetnek a mexikóiakba. A két férfi az utóbbiak közé tartozott.

Körülbelül tíz lépés távolságra tőlük Walther megállt, és a jobbját üdvözlésre emelte.

– Buenos días!{2} – szólalt meg.

A két lovas közül a fiatalabb, egy zömök, erős testalkatú férfi, aki hollófekete hajába két sastollat tűzött, végigmérte Walthert.

– Te jönni északról?

Walther tudta, hogy a mexikóiak nem szívesen látják az Egyesült Államokból érkezőket, akik közül néhányan már letelepedtek Texasban, és úgy tűnt, ez az indián sem kedveli őket különösebben.

– Nem – felelte Walther. – A Nagy Vízen át érkeztem, és a mexikói kormánytól kaptam ezt a földet művelésre.

Az indián dühösen végigmérte.

– Én Po’ha-bet’chy vagyok a nemene{3} törzsből. Az északi fehérek ellen harcolok. Elveszem a skalpjukat!

– Ugyan mi előnyöd származik ebből? – kérdezte feszülten Walther. – Nem ártottam neked.

Po’ha-bet’chy Walther fegyverére pillantott. A környéken ritka volt a különböző kaliberű, dupla csövű puska, amelynek fémvereteit finom gravírozás díszítette. Renitz gróf több mint harminc esztendeje adta nászajándékul a fegyvert Walther apjának az esküvőjére. Később Holger Stoppel használta, míg végül újra Waltherhez került. Egyszer régen azért készítették, hogy a német erdőkben vadásszanak vele, most pedig Texas vadonjaiban vált a férfi hasznára.

– Neked lenni szép fegyvered – szólalt meg a nemene. – Megmutatni nekem!

Az indián ezzel sarokba szorította Walthert. Ha odaadja neki a puskát, akkor fegyvertelenül könnyű prédává válik. Ha azonban ellenkezik, azzal bebizonyítja, hogy nem bízik a komancsban. Walther fején ezernyi gondolat cikázott át, miközben lassan a lovas felé lépett, és odanyújtotta neki a puskát.

– Tessék! A türingiai Suhl városából származik. Ott élnek német föld legjobb fegyverkészítői.

Ez a három fogalom semmit sem mondott Po’ha-bet’chy számára, a puska azonban tetszett neki. Szemügyre vette a veretébe gravírozott szarvast és a számára ismeretlen írást. Azután beleszagolt a két különböző puskacsőbe. Hirtelen Waltherre célzott a fegyverrel, és felnevetett, amikor az visszahőkölt.

– Jó fegyver. Akarok lőni! – Miközben az indián kimondta ezeket a szavakat, észrevett egy nyulat, amely alig száz lépésre előmászott az odújából. Célzott, majd meghúzta a ravaszt. Eldördült a lövés, és miközben a nyúl felbukott, majd fekve maradt, több prérityúk is felröppent a bozótból. Po’ha-bet’chy reflexszerűen újra elsütötte a fegyvert, azután csodálkozva látta, ahogyan két madár a földre zuhan.

– Hozd ide őket, Ta’by-to’savit – mondta a kísérőjének a saját nyelvükön. A másik indián odavágtatott a nyúlhoz, lehajolt a nyeregből az állatért, azután éles rikoltással felemelte. Ugyanígy tett a két prérityúkkal.

Walther csodálkozva nézte. Még sohasem látott ilyen ügyes lovast.

Eközben Po’ha-bet’chy elgondolkodva vizsgálgatta a puskát. A fegyver jó volt, szívesen megszerezte volna magának. Azután mégis megrázta a fejét, és visszaadta Walthernek.

– Te nem északról jönni. Különben nem adtad volna oda nekem fegyvert. Van sód?

– Igen, a farmon – válaszolta habozva Walther.

Szívesen megtöltötte volna újra a puskát, hogy ne érezze magát olyan kiszolgáltatottnak. Ám azért, hogy ne keltse fel a két nemene gyanakvását, lassan csinálta, közben pedig megmutatta Po’ha-bet’chynek az apró sörétgolyókat. Az indián a kezébe vett egyet, majd hitetlenkedve a fejét csóválta. – Prérityúkok lenni messze. Ilyen apró golyókkal egyetlen fegyver sem lőni ilyen messzire.

– Magad is láttad. Vagy talán csak én látom a barátod kezében a két madarat? – kérdezte mosolyogva Walther.

Po’ha-bet’chy utasította a kísérőjét, hogy adja oda neki a prérityúkokat, és most már számára is nyilvánvalóvá vált, hogy több sörétgolyó is eltalálta őket.

– Különleges fegyver – szólalt meg csodálkozva, azután a farm irányába mutatott. – Most hozni sót.

Walthernek nem tetszett az ötlet, hogy a farmra vigye az indiánokat. Ám csak úgy tudta volna megakadályozni a dolgot, ha lelövi őket, azt pedig nem akarta.

– Nincs messze – mondta Po’ha-bet’chy tarka lova mellé lépve.

{1} Önellátó nagybirtok. – A szerk.

{2} Jó reggelt! (spanyol)

{3} A komancsok így nevezték saját magukat. – A szerk.