KOVÁCS KOVI ISTVÁN

Bűnös élvezet

Egy szexiparos titkai

Budapest, 2015

© Kovács Kovi István, 2011

© XXI. Század Kiadó, 2011

Szerkesztette és a könyv
megírásában közreműködött
Kordos Szabolcs

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-615-537-368-8

Előjáték

Kovi vagyok. Egyesek szerint pornóguru. Szerintem inkább filmes. Ez pedig itt az én történetem. Sokat gondolkodtam rajta, hogy közkinccsé tegyem-e tapasztalataimat, mindazt, amit az elmúlt két évtizedben ezen a pályán láttam, átéltem. Nem lesz illúzióromboló, amit mondok? Kit haragítok magamra? És egyáltalán, mi marad nekünk, szakmabelieknek, ha kiadom az összes titkunkat? Végül úgy döntöttem, legyen, lebbentsük fel a fátylat! Hogy miért? Mert úgy érzem, ez egy fontos téma. Olyasmi, ami foglalkoztatja az embereket. És nem csak én érzem így. A tények is erről szólnak.

Magyarországon a Tutty Frutty Party szexlapból egy időben többet adtak el, mint manapság a Népszabadságból. Amikor az Erotika Kiállításon a lányok felvonultak a színpadra, a közönség úgy rohanta meg a standot, hogy kézi erővel kellett megtartanunk, nehogy felboruljon. Manapság világviszonylatban az internet 12 százaléka pornó, ami 24 és fél millió oldalt jelent összesen. A netes keresések egynegyede az erotikával kapcsolatos. Évente 4,9 milliárd dollárt költenek a világon a szexoldalakra.

Ha ilyen sok figyelmet és pénzt áldoznak erre az iparágra, akkor Önöknek szinte joguk van ahhoz, hogy bepillantsanak a kulisszák mögé. Ismerjék meg a világunkat, és döntsék el magukban, milyenek is vagyunk mi, szexfilmesek. De ne félinformációk és városi legendák alapján ítélkezzenek! Higgyék el, a valóság sokkal izgalmasabb. Ezt a valóságot kínálom most Önöknek. A könyv a rendszerváltás utáni első évek szexboomjától, a Hótehénkétől az aranykorszakon át egészen az amatőrök internetes virgonckodásáig követi végig az erotika útját. Budai villáktól dominikai szigetekig tart majd ez a kalandozás. Négy Oscar-díjjal és több száz filmmel a hátam mögött talán hiteles idegenvezetőjük leszek. Közben pedig megismernek engem, Kovit, az embert.

Vegyük szemügyre együtt a lányokat a válogatáson, kísérjenek el a forgatásokra, tudják meg, mennyit is lehet ebben a műfajban keresni, és szembesüljenek a legbizarrabb szexuális szokásokkal, a legextrémebb pornós fogásokkal. A fejezetek könnyűek lesznek, mint egy habcsók, de remélem, hogy amikor leteszik ezt a könyvet, úgy érzik majd, tanultak valami újat. Vágjunk bele!

Szereplőválogatás:
Te mit vállalsz be?

Tisztelettel jelentem, soha egyetlen nőt sem szólítottam le az utcán azzal, hogy forgasson velem szexfilmet. Egyrészt nem szeretem a pofonokat, másrészt nem így működik ez a világ. Akad persze néhány vállalkozó kedvű fotós és filmes, aki ilyen módon szeretné a produkciójába/ágyába csábítani a csinos hölgyeket, de ez távol áll a személyiségemtől. Hozzáteszem, ők sem úgy kezdik, hogy jó a tested, gyere velem pornózni. Ennél sokkal kifinomultabb módon közelítik meg a „prédát”: bókolnak, készítenek egy fotósorozatot, majd felhozzák, hogy olyan szép a cicid, nem akarsz-e pár félmeztelen képet… ó, és ha már itt tartunk, villanthatnál valamit kicsit lejjebb is. Innen már egyenes út vezet az anális szexhez három pasival.

Hát ez az, amire én egészen biztosan nem lennék képes. Fel is háborodtam, amikor a tévés gasztroműsor, a Hal a tortán szerkesztője azt kérte tőlem, hogy a piacon, bevásárlás közben egy kis videokamerával kövessek ismeretlen nőket, és próbáljam őket magammal csábítani. Hát mi vagyok én, szatír? Elsüllyednék a föld alá, ha valaha ilyesmire vetemednék. Annak idején Vágó István és Grétsy László Álljunk meg egy szóra! című műsorát lekoppintva elkészítettük az Álljunk meg egy jóra! sorozatot, amelyben csinos lányokat szedtünk fel a téren, hogy aztán a kamera előtt megmutassák, mit tudnak. Kivétel nélkül beépített szépségek voltak. Attól persze, hogy nem ismerkedem úton-útfélen, engem egészen gyakran megtalálnak a potenciális filmsztárok. A minap például az egyik fürdőben áztattam nem éppen kis testemet, amikor odalépett hozzám a fürdőmester, és hosszasan ecsetelte, hogy szeretne tőlem lehetőséget kapni. Nem volt éppen csenevész gyerek, így akár még jól is mutathat a kamera előtt. Mint ilyenkor minden esetben, megadtam neki a cégem e-mail címét, és kértem, hogy küldjön levelet a megfelelő fotókkal. Jelentkezett is, meglátjuk, mi lesz vele.

Azt a hölgyet azonban nem láttam viszont egy forgatáson sem, akit a pasija tolt elém a Tescóban, hogy fedezzem fel benne az őstehetséget. Diszkrét piaszag lengte őket körbe. Száz meg száz ilyen történetet tudnék elmesélni, ám egyikük főhőse sem volt annyira elszánt, mint Angéla. Ez a hölgy megszerezte a telefonszámomat, és rengetegszer felhívott azzal, hogy minden álma betörni a piacra, de még egyszer sem sikerült eljutnia hozzám castingra. Lyukat beszélt a köztudomásúlag nem kicsi hasamba, így végül megadtam magam, és kapott tőlem időpontot. Hatalmas melleket ígért, és nem is kellett csalódnom. Büszkeségei kitöltötték a bejárati ajtót. Méretre valóban impozáns darabok voltak, de a formájuk! A lógó keblek, a strandpapucs, a plusz húsz kiló és az ápolatlan test látványa elborzasztott. Szinte könyörögtem, hogy ne vegye le a ruháit. Hihetetlen, hogy egyesek mennyire képtelenek arra, hogy felismerjék a saját határaikat.

Ha szereplőkre van szükségem, felhívom valamelyik ügynökséget, ők pedig átküldik a szóba jöhető lányok fotóit. Az ügynökök pont olyanok, mint bármely más szakma képviselői. Kontárokkal éppúgy összehozott már a sors, mint megbízható profikkal. Az Astoria környékén üzemelt egy iroda, amelyikkel azért szakítottam, mert amikor elmentem hozzájuk, csupán három kókadozó, rozzant „virágszál” várt. „Tudom, hogy tegnap Pierre Woodman francia pornórendező castingolt nálatok! Neki 40 bombázót ajánlgattatok, nekem meg ki akarjátok szúrni a szememet ezzel a három megfáradt leányzóval?” – dühöngtem. Nem Pierre Woodman miatt fájt a dolog, hanem azért, mert pontosan annyit fizetek a szolgáltatásért, mint ő. Elvárom tehát, hogy ugyanazt is kapjam a pénzemért.

„Élő telefonkönyvnek” hívom azokat az ügynököket, akik mindenféle erőbefektetés és munka nélkül próbálnak pénzt keresni. Felhívják a lányt, lediktálják neki a forgatás címét és időpontját, majd felveszik a tiszteletdíjat. Szegény csaj aztán megjelenik nálam egy retiküllel a kezében, és azt sem tudja, hogy mihez kezdjen. Nem hozott magával sem fogkefét, sem fehérneműt, sem törülközőt, mert az ügynöke arra sem vette a fáradságot, hogy elmagyarázza, mivel jár egy ilyen forgatás. Rosszabb esetben el sem jön, akit a közvetítő ígért, ő azonban elérhetetlen, mintha a föld nyelte volna el. Minden új ügynökkel már a munkakapcsolatunk elején tisztázom, hogy mik a saját, jól bevált szabályaim. Örömmel fizetek annak, aki felelősen viselkedik, megbízható és tisztességes munkát végez. Az azonban a lányoknak sem érdeke, hogy egy tróger legyen az ügynökük.

A csajok közül a „régi motorosokat” természetesen már ismerem, többségüket be sem hívom castingra. Legfeljebb azokat kérem meg, hogy jöjjenek el, akikkel már régen nem forgattam. Ki tudja, lehet, hogy felszedtek magukra pár kilót az utolsó találkozásunk óta, jobb ennek személyesen utánajárni. A castingokra általában az én irodámban vagy az ügynökségnél kerül sor. Lefogadom, sokan önként jelentkeznének, hogy segítsenek a válogatásban, de el kell szomorítanom őket. Általában csak egy-két kollégám tart velem. A lányok bejönnek, elbeszélgetünk, majd megkérem őket, hogy mutassák meg a testüket. Akinek ez gondot okoz, az alapvetően alkalmatlan a feladatra, de ilyesmi csak szökőévente fordul elő.

A többség gátlás nélkül ledobja magáról a ruhákat, elvégre tudja, hogy nem egy kéjenc, hanem Kovi vagyok, ő pedig ebből él. Vannak, akik szinte gépiesen teszik a dolgukat. „Vetkőzzek?” – kérdezik, s mire kettőt pislognék, és megjegyezném, hogy előbb azért beszélgessünk egy kicsit, már ott állnak anyaszült meztelenül. Mások eljátsszák a jókislányos, csodálkozós játékot. „Ó, levegyem, azt is? Á, még a bugyit is?” – hallhatjuk ilyenkor. Le, persze hogy le, elvégre a filmben is meztelenek lesznek, akkor meg minek ez a színjáték? „Az más” – mondják. Nem tudom, mitől lenne más.

Megfigyelek mindent. Van-e báj a lány mozdulataiban? Hogyan szabadul meg a ruháktól? Milyen a kisugárzása? Mennyire ápolt a külseje? Fontos információk ezek. Az sem baj, ha a lány incselkedik velünk egy csöppet, elvégre nem favágásra, hanem erotikus filmre kértük fel. Nyilván nem mondok ezzel újat, de elsősorban az arányos lányokat keressük. Egy pici, törékeny lányon az apró mell is izgató lehet, mert illik hozzá, ám egy erősebb, dúsabb testalkatú hölgynek a megfelelően nagy mell mutat jól. Fontos szempont még a kerek popsi, és hogy nekem tetsszenek, elvégre az ember nem kíván a nézőinek olyasmit, amit ő maga sem tart szépnek. A tetoválásokat személy szerint nem kedvelem, és tudom, hogy sok nagynevű kollégám is így van ezzel a kérdéssel. Aláírom, egy-egy apró, nőies pillangó vagy más ábra a fenék felett, netán a lány bokáján, az bájos, sőt izgató, de hogy miért kell manapság minden második fiatal csajnak úgy kinéznie, mint egy kikötői dokkmunkásnak? Felfoghatatlan! Egy időben meggyűlt a bajom a fekete fogtömésekkel is. Elég kiábrándító látvány, ha egy jelenet csúcspontján, az élvezésnél a lány kitátja a száját, és ronda fekete pöttyöket látni a fogain. Egyik jelentkezőmnek olyan rosszak voltak a fogai, hogy megkértem, először cseréltesse ki a töméseit, és csak utána jöjjön vissza hozzám.

Nem vagyok nőgyógyász, a puncit ritkán veszem tüzetesebben szemügyre, még azt sem kérem a hölgyektől, hogy tárják szét a lábukat. Az, hogy ki mire bukik, a vaskosabb szeméremajkakra vagy a szűk, fiatalosabb nemi szervre, az legalább olyan változó, mint az, hogy a szőkék vagy a barnák után rohangálnak-e a férfiak. A lányokat a pásztázó tekinteteknél sokkal jobban meglepik az én, elsőre talán túl egyenesnek és durvának tűnő kérdéseim. „Az anál menni fog? Nem undorodsz a spermától? Nem húzod el a fejed, ha fröccsen?” – kérdezgetem a lányoktól. Lehet, hogy szokatlan ilyen nyersen felvetni ezeket a témákat rögtön az első találkozásunkkor, de meg kell érteniük, hogy pontosan ugyanígy beszélek majd a forgatáson. A hangmérnöknek minden felesleges szót ki kell vágnia, ami nem tartozik a filmhez, ezért nincs lehetőségünk finomkodásra és hosszú körmondatokra. Az utasításaim a forgatásokon rövidek és egyértelműek: „Szopj, fordulj, négykézláb, menj hátra stb.” Jobb, ha hozzászoknak ehhez a stílushoz. Az is lényeges, hogy mindent időben, még a castingon tisztázzunk, ne éles akcióban derüljön ki, hogy gyűlöli, ha az arcára élveznek, vagy hogy nem vállalja az análszexet.

Mielőtt bejönnének hozzánk, a jelentkezők leadnak az ügynökségüknek egy információs lapot, amin a fontosabb adatokon túl az is szerepel, hogy mi az, amit vállalnak. Ezekre érdemes időről időre rákérdezni, mert változhat a helyzet, csak éppen nem frissítik az adatlapot. Kiderülhet, hogy a leányzó menet közben már annyira belejött a műfajba, hogy a dipi sincs ellenére, míg más talán összejött egy partnerével, és tiszteletből már csak leszbit vállal. Egyes lányok egész karrierjük alatt soha nem csinálják a kamera előtt férfival. Emlékszem, hogy az egykori playmate Király Katinak szinte térden állva könyörögtem a Balaton partján, hogy forgassunk egy „igazi” jelenetet. Irtózatos összeget ajánlottam fel neki, ám ő csak legyintett. „Tízszer ennyi pénzt is visszautasítottam már” – mondta. A leszbi a pornó legszoftosabb válfaja. Általánosságban elmondható, hogy a nők kevésbé ódzkodnak azonos nemű társuk érintésétől, mint a férfiak, de azért köztük is vannak kivételek. Találkoztam már olyan lánnyal, aki mindent bevállalt, kivéve azt, hogy egy másik nő nyalja-falja.

Tisztán leszbifilmekből és -jelenetekből viszonylag kevés van, ezért nem kifizetődő, ha válogatós az ember. Szerencsére a lányok között azért vannak bátrabbak is. Egy részük csak az egy férfi, egy nő felállást preferálja, míg mások két-három pasit, netán egy egész focicsapatot is bevállalnak, ha kell. Az anális szex tovább szűkíti a kört, mert olykor kellemetlen, sőt egyenesen fájdalommal is jár. A dipit sem vállalja mindenki. Az erotika világának szakzsargonjában a dipi igen gyakran használt szó. A double penetration angol kifejezés rövidítése ez, ami dupla behatolást jelent. A dipijelenetekben a hölgyet két férfi kényezteti: egyikük alulról az egyik testnyílást célozza meg, míg kollégája felülről a másikat. Ez egy igen fárasztó, nehéz művelet, amelytől sokan vonakodnak. Akadnak olyanok is, akik leegyszerűsítik a dolgot, és azt mondják, hogy minden mehet, ami egy férfi-nő kapcsolat természetes velejárója, de a „természetellenes” dolgokat, mint például a dipi, már nem szeretnék megcsinálni. Kicsit félek megjegyezni, de a teljes igazság az, hogy bizonyos lányok azt is kikötik, hogy ne legyen a partnerük fekete. Nem hinném, hogy rasszizmusból ódzkodnának a színes bőrűektől. Inkább arról lehet szó, hogy tartanak a nagy szerszámuktól.

Néhány jelentkezőt – bár külsőleg megfeleltek volna – én beszéltem le a filmezésről. Az egyikük elmondta, hogy már a harmadik évet tapossa a főiskolán, de abbahagyja, mert az az álma, hogy pornósztár legyen. Azt javasoltam a leányzónak, hogy először fejezze be az iskolát. Ha diplomával a kezében még mindig ég a vágytól, hogy filmezzen, én várom szeretettel. Soha többé nem láttam. Egy másik szépség annyi kérdőjellel a fejében érkezett hozzám, hogy inkább hazaküldtem gondolkodni, aludjon néhányat a beszélgetésünkre. Nem hiányzott sem az, hogy egy film után összetörjön a lelke, mert rájön, hogy nem ezt akarta, sem az, hogy a forgatás reggelén dobja be a törülközőt.