Ez a könyv egy sosem látott táj, amit újra és újra be kell járnod, hogy megértsd. Elromló mondatokból összeszerelt magánmitológia, labirintus, erdő – valahol a mélyén többszereplős monológok éjszakai gyülekezőhelyével.

Ennek a könyvnek a hangja a legfinomabb regiszterekből válogat, bár a szövegek formája megtévesztően egyszerű, a megszólalás természetessége magával ragadó, a téteket szimpatikus nagyvonalúsággal kezelő versek titokban mégis a végtelenre játszanak.

Ez a könyv az összement karácsonyfáké, fekete-fehér nagyszülőké, tavaszi hajnaloké, kapaszkodó kezeké. Itt még a rontás is csak gyakorlás, ama majdani, igazi rontásra. És persze, már rég dehogy.

Ez a könyv hátat fordít az elvárásoknak, elsétál a pálya végéig, és csöndben mosolyogva magasabbra teszi az úgynevezett lécet. Sokkal magasabbra.

Ez Kemény Zsófi első kötete.

Simon Márton

KEMÉNY ZSÓFI

NYÍLT LÁNG

HASZNÁLATA

Libri Kiadó

Budapest

Copyright © Kemény Zsófi, 2015

Copyright © 2015 Libri Könyvkiadó, Budapest

A Libri Könyvkiadó az LS Kiadói Csoport tagja

A borító alapjául szolgáló alkotást az acb Galéria bocsátotta rendelkezésünkre.

Ember Sári – Sally-Anne Kelly:

Nature fertile No.9.

(2009, 60x75cm, lambda print)

1068 Budapest, Király utca 76., 061-413-7608

www.acbgaleria.hu, acbinfo@acbgaleria.hu

A kötet megjelenését támogatta:

Második kiadás

ISBN 978-963-310-653-2

Felelős szerkesztő Nagy Boglárka

Olvasószerkesztő Györke Mária

Borítóterv Tillai Tamás

Műszaki szerkesztő Kovács Balázs Sándor

Az elektronikus verziót készítette az eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Tartalomjegyzék

Irigylem magam, veszettül irigylem, mert előttem még ott az „annyiminden”

Rontás

Kicsi Élet

Most eldől

Csak ég

Felfürdés

Szív és érv

Alkonyat

Az éjszakai életről

Emlék

Ne hagyd magad, ne hagyd magad, csak ha szeretnéd hagyni

Szövetség

Séta

Kőhold

Libben

Forgatás

Hamisítás

Dédi, Kata

Visszhang

A kertben, korán

Fürelíz

Minden este, mindenestül

Tücsök

Lennie kell

Magyarázat

Naprendszer

Nem komoly

A világvégén

Hagyjál

Ideképzellek, hogy segíts elaludni, persze nem segítesz

Rénszarvasos

Ősz, tavasz

Huszonnyolc

Csak ne merőlegesek

Évszakmetaforák

Egy alternatív vég

Törlőrongy

Fejre állított vulkán

Kicsit megsértettél, mikor utoljára nem beszéltünk

Nyílt láng használata

Lobogás

Nem mondunk ki semmit

Fejben

Újhold

Kamaszvers

Szelíden, szeretettel

Nagymosás

Az első

Nem savanyú a citrom, csak rosszul eszed

Fekete

Responsabilité

Istenit neki

Mindegy

Ismeretlen

A híres kétfejű

A gyilkosnak

Mindennek a tetején

Metró

Irigylem magam, veszettül irigylem,

mert előttem még ott az „annyiminden”

Rontás

Valamit rontani szeretnék.

Valamit rontani, és ha már roncs,

akkor rontani rajta, ha lehet, még.

Valami nélkülem is éppen romlik,

olyasmi, amit nem ismerek, de úgyis

valami nélkülem is épp elromlik,

valami kompromisszum épp semmi lett,

valami áldozatot nem hoznak meg épp,

valahol épp nincs értelme semminek.

Törhetetlen üveg a koporsóm,

itt állok mellette, megvizsgáltam,

tényleg törhetetlen a koporsóm.

Hát rontani akarok, igazán rontani,

mintha nem is én lennék, és én is

csak romlani romlani romlani.

És ha eleget romlottam, siránkozni,

erőt gyűjteni, és a tengerről a Dunának

még pár új, rontott sirályt hozni.

Kicsi Élet

Majd együtt öregszünk, jó lesz?

Kicsi Élet!

Néni leszek, el se hiszem még,

te elhiszed?

Minden reggel felkötöm majd,

kicsi Élet,

a barna mintás fejkendőm,

gyakorlottan.

Minden reggel kiteszem majd,

kicsi Élet,

ablakomba a kandúrt,

„egerésszen!”,

mindennap arcomra szökik,

kicsi Élet,

egy újabb ránc, mit csináljak?

Hát így akkor

megkérhetsz, hogy szépítsem meg,

kicsi Élet,

fontos és öreg napjaid.

Most eldől

Megmentem egy tűzvésztől a világot,

de legalábbis elfújok egy gyertyát.

Hagyok egy kis meleget azért,

hogy ne fázzon a kombinémodell a plakáton.

Feltámadt a szél, de nem baj,

elnyomja a fölösleges

napsütés hangját.

Itt jön most egy szakadék,

úgyhogy fölfelé is, lefelé is indulhatok,

mert mindenképp leesek.

Most az a pillanat van,

mikor kizárok mindent,

és most a szélnek sincsen hangja.

Ha vége, majd talán sírok is.

Vagy nevetek. Vagy ordítok,

még nem tudom, épp most dől el.