Gary Chapman
Jennifer Thomas

Ha nem elég a sajnálom

A bocsánatkérés öt nyelve
– részlet –

Harmat
Budapest, 2015

This book was first published in the United States by
Northfield Publishing, 820 N. LaSalle Blvd., Chicago, IL 60610
with the title The Five Languages of Apology,
copyright © 2006 by Gary D. Chapman and Jennifer Thomas
Translated by permission.

Magyar kiadás – Hungarian edition:
© Harmat Kiadó, 2010
All rights reserved. Minden jog fenntartva.

Első digitális kiadás: 2015

Fordította: Kolláth Edina

ISBN 978-96-3288-173-7

Könyvemet feleségemnek, Karolynnak ajánlom,
aki megszámlálhatatlanul sokszor fogadta el bocsánatkérésemet,
és házasságunk negyven éve alatt
megbocsátó lelkülettel fordult felém.

_________________

Férjemnek és szövetségesemnek, J. T.-nek,
akivel megosztottam álmaimat,
és aki segített valóra váltani azokat.

KÖSZÖNETNYILVÁNÍTÁS

Bocsánatot kellene kérnünk, ha nem fejeznénk ki köszönetünket és elismerésünket annak a több száz házaspárnak, akik idejüket nem sajnálva kitöltötték a bocsánatkérésről szóló kérdőívünket, továbbá mindenkinek, aki részt vett átfogó interjúinkban. Segítségük nélkül nem tudtuk volna elkészíteni ezt a könyvet. A párok őszintén megvallották, milyen kudarcokat éltek át a bocsánatkérésben és megbocsátásban. Mások bepillantást engedtek abba, hogyan haladtak a sikeres bocsánatkérés és a megbékélés felé vezető örömteli úton. Ezt a könyvet nagyban gazdagítja ezeknek a házaspároknak az őszintesége.

Mindketten adósai vagyunk azoknak a házasoknak és egyedülállóknak, akik tanácsért hozzánk fordultak. Sokan éppen azért jöttek az irodánkba, mert valaki elmulasztott tőlük bocsánatot kérni. Mindaz, ami velük történt, arra tanít, hogy mennyire fájdalmas a visszautasítottság, és milyen jó érzés megbocsátani és bocsánatot nyerni, és ezáltal lehetővé tenni a megbékélést és a kiengesztelődést.

A személyi jogok védelme érdekében a neveket és az események egy-egy részletét megváltoztattuk, a történetek azonban nagyban hozzájárulnak ennek a könyvnek a teljességéhez.

Különösen hálásak vagyunk Tricia Kube-nak, aki a kéziratot szövegszerkesztővel átdolgozta, és biztatásával támogatta munkánkat; Shannon Wardennek, aki a könyv végén található „Mi a bocsánatkérő nyelvem?” című tesztet megalkotta, és részt vett a kutatási eredmények összegyűjtésében és rendszerezésében; továbbá a munkánkat segítő műszaki zseninek, Kay Tatumnak, aki hozzájárult ahhoz, hogy könyvünk megfelelő formában kerülhessen a kiadóhoz.

Köszönetet mondunk Greg Thorntonnak és a Moody Publishers kiadóvállalatnak. Nemcsak a könyvkiadásban végeztek nagyszerű munkát, de biztattak minket a kutatómunka lefolytatásában és a könyv megírásában is.

És végül, de nem utolsósorban szeretnénk kifejezni köszönetünket házastársainknak, Karolynnak és J. T.-nek, akiknek a könyvet ajánljuk. Szeretetük és támogatásuk nélkül nem lett volna bennünk akkora lelkierő, hogy a projektet befejezzük. Ezzel a könyvvel nagylelkűségük előtt tisztelgünk.

Jennifer Thomas és Gary Chapman

BEVEZETÉS

Egy vasárnap délelőtt a spokane-i házassági szeminárium előtti percekben egy Jean néven bemutatkozó hölgy odajött hozzám a következőkkel:

– Doktor Chapman, férjemmel Kaliforniából autóztunk ide. Nagyon örülünk, hogy itt lehetünk, és szeretném megkérdezni, hogy azt a témát fogja-e tárgyalni, hogy miért fontos bocsánatot kérni?

– Nagyon érdekes felvetés – válaszoltam. – Miért kérdezi?

– Nos, azért, mert a férjemtől csak annyit hallok: „sajnálom”. Nekem ez nem tűnik bocsánatkérésnek.

– Tulajdonképpen milyen szavakat vagy tetteket várna? – érdeklődtem.

– Arra vágyom, hogy beismerje, tévedett, és kérje, hogy bocsássak meg neki. Szeretném, ha biztosítana afelől, hogy nem fordul elő többé az, amit tett.

Elmosolyodtam.

– Nagyon örülök annak, amit mond, mert éppen a bocsánatkérésről készítek egy kutatást.

– Igazán? – csillant fel a szeme.

– Igen. Alapgondolatunk az, hogy amit az egyik ember bocsánatkérésnek vél, azt nem biztos, hogy a másik ember is annak veszi. És ön éppen most támasztotta alá ezt az elképzelésünket. Talán az ön férjének a „sajnálom” jelenti az őszinte bocsánatkérést, de önnek nyilvánvalóan más elképzelései vannak arról, hogyan kellene bocsánatot kérni.

– Jól látja, Chapman doktor. Szerintem ennek többnek kell lennie egy egyszerű „sajnálom”-nál. Még az sem derül ki sokszor, hogy mit is sajnál valójában.

– Hálás lennék, ha ön és a férje kitöltené a kutatásunkban használt kérdőívet, amit ki fogunk ma osztani. Azt vizsgáljuk, hogy mennyire különbözik egymástól a férj és a feleség bocsánatkérése. Nagyon sokat segítenének azzal, ha megosztanák a tapasztalataikat.

A beszélgetés után azt éreztem, hogy feltétlenül tovább kell folytatnom a kutatómunkát. Az a nap is eszembe jutott, amikor nyolc hónappal korábban dr. Jennifer Thomas az irodámban ülve megosztotta velem az elméletét arról, hogy a férfiak és nők változatos bocsánatkérő nyelveket beszélnek.

– Olvastam a könyvét az öt szeretetnyelvről. A férjemmel nagyon hasznosnak találtuk a saját kapcsolatunkban – vallotta meg.

Azt is nyilvánvalóvá tette, hogy házassági tanácsadó munkájában is felhasználja a fogalmat. – Az a gondolat, hogy mindenkinek van egy elsődleges szeretetnyelve, és ha nem ezen a nyelven szólítják meg, akkor nem érzi át, hogy igazán szeretik, sokak szemét felnyitotta. Nyomon követtem, ahogy pácienseim megtanulták házastársuk szeretetnyelvét, és ezzel párhuzamosan megfigyeltem, hogyan javul a házasságon belüli légkör. Nagyon kézzelfogható eszköz ez arra, hogy a párokat hozzásegítse az egymáshoz való közeledésben, és – ahogy a könyvben is szerepel – abban, hogy megtöltsék egymás szeretettankját.

A könyv szerzőjeként szívesen hallgattam Jennifer megtisztelő mondanivalóját, különösen azért, mert az elismerő szavak szeretetnyelvén értek, de arra, ami ezután következett, nem voltam felkészülve.

– Feltételezésem szerint az emberek különböző módon kérnek bocsánatot, és amit az egyik ember őszinte bocsánatkérésnek szán, azt nem annak veszi egy másik. Röviden, mindenkinek más és más a nyelve a bocsánatkérésben.

– Igen, láttam erre példát a tanácsadói gyakorlatomban. Az egyik házasfél így szól: „Legalább tudna bocsánatot kérni!” Erre a másik védekezésbe kezd: „De már kértem bocsánatot”. És jön az ellentámadás: „Nem, nem kértél, egyáltalán nem mondtad, hogy tévedtél”. És vitába szállnak arról, hogy mit jelent bocsánatot kérni. Világos, hogy különböző a szemléletmódjuk.

Egyből felkeltette az érdeklődésemet ez az elképzelés. Számtalan pár rémlett fel előttem, akik az irodámban hasonlóan viselkedtek. Világos, hogy nincs közöttük szívtől szívig ható kapcsolat. A bocsánatkérésnek szánt üzenet nem váltotta ki a kívánt módon a megbocsátást és a megbékélést. Az is eszembe jutott, hogy a saját házasságomban is tapasztaltam pár ízben, hogy amikor Karolyn bocsánatot kért tőlem, én nem enyhültem meg. Más alkalommal pedig én kértem bocsánatot, és láttam, hogy nejem küszködött a megbocsátással, mert úgy érezte, nem voltam őszinte.

– Azt hiszem, sikerült valamire rátapintanod – ismertem el Jennifernek. – Az ötleted egészen biztosan egybecseng az én tapasztalatommal. Mi a terved ezzel az elképzeléssel?

– Szeretnék írni egy cikket, és segítségedet kérném a publikálásához.

– Szívesen segítek – vágtam rá. – Írd csak meg a cikket, és küldd át nekem, és ez lesz a kiindulási pont.

A következő héten Jennifer elmélete ott motoszkált a fejemben.

Azon a héten ráadásul még egy házaspárral találkoztam az irodámban, akik azon vitatkoztak, hogy a férj valóban bocsánatot kért-e. Az asszonynak nehezére esett megbocsátani, mert az ő felfogása szerint a férj nem kért bocsánatot. Ugyanakkor a férj kötötte az ebet a karóhoz, hogy igenis bocsánatot kért. Egy héttel később felhívtam Jennifert a következőkkel:

– Véleményem szerint itt egy cikknél nagyobb lélegzetű publikációról lesz szó. Mit szólnál hozzá, ha közösen lefolytatnánk egy kutatást a bocsánatkérés témakörében, és egy könyvben összefoglalnánk a tapasztalatokat? – Jennifert nagyon felvillanyozta a gondolat, és én is megörültem az elképzelésnek, mert tudtam, hogy óriási lehetőséget rejt magában a párok számára, hogy békességre és megbocsátásra jussanak egymással.

Két év és hosszas kutatómunka kellett hozzá, hogy könyvünk elkészüljön. Kutatásunkból egyértelműen kiderül, hogy amikor bocsánatkérésre kerül sor, az emberek valóban különböző nyelveket beszélnek. Ezért fordulhat elő, hogy az igazán őszintének szánt bocsánatkérést nem tekintik valódinak, és ezért a megbékélés és a megbocsátás nem jön létre. Mint házassági tanácsadók mindketten arra jutottunk, hogy megdöbbentően kevés meggyőző bocsánatkérés hangzik el. Valljuk, hogy az igazán őszinte bocsánatkérések hiánya vezetett oda, ahol most tartunk: a házasságok járványszerű méretekben omlanak össze. A megbocsátás témakörében sok hasznos forrásanyag hozzáférhető. Legjobb tudomásunk szerint viszont ez a könyv az első kísérlet arra, hogy a bocsánatkérést tartalmilag összehangolja a sértett fél igényeivel vagy más szóval nyelveivel.

Jennifer és én együtt gyűjtöttük össze és rendszereztük azokat a kutatási eredményeket, amelyeken könyvünk alapszik. Abban állapodtunk meg, hogy én (Gary) a folyamatosság és egyszerűség kedvéért megírom a könyvet, és Jennifer felvázolja a gyakorlati példákat, melyeket a kutatásainkból és az ő tanácsadói gyakorlatából vettünk. Feltüntetjük, melyek azok a szövegrészek, amelyek az ő tollából valók. Szándékunk az volt, hogy amikor olvasónk halad a könyvben, egy hangot halljon, és két szív dobbanjon, ami azt az üzenetet közvetíti, hogy mindketten mélyen meg vagyunk győződve arról, hogy nagyban hozzájárulunk a kapcsolatok jobbá tételéhez.

A könyv első felében bemutatjuk és jellemezzük, milyen nyelvek különböztethetők meg bocsánatkérés esetén. A könyv második fele abba enged bepillantást, hogy a megfelelően megfogalmazott bocsánatkérés hogyan teheti jobbá a házasságokat, a szülő-gyerek kapcsolatot, illetve a kötelékeket a munkahelyen, a családban és a szerelmespároknál.

Természetesen a bocsánatkérés nagyobb közegben is érinti az embereket. A harmadik fejezetben nyomon követünk egy televízióban elhangzott egyedülálló bocsánatkérést (Oprah Winfrey szájából), a negyedik fejezetben pedig két országosan elhangzott bocsánatkérés kerül a középpontba (az Amerikai Egyesült Államok kért bocsánatot Japántól, és Németország a holokauszt túlélőitől).

Könyvünket egy nehezen megfogható fejezettel zárjuk, ám véleményünk szerint nagy lehetőségek rejlenek benne: Mi lenne, ha mindannyian tudnánk hatékonyan bocsánatot kérni?

A BOCSÁNATKÉRÉS öt NYELVE

FÁJDALMUNK KIFEJEZÉSE
„Sajnálom.”

A FELELŐSSÉG VÁLLALÁSA
„Hibáztam.”

KÁRPÓTLÁS
„Mivel tehetném jóvá a történteket?”

ŐSZINTE MEGBÁNÁS
„Ígérem, nem fordul elő többé!”

A MEGBOCSÁTÁS KÉRÉSE
„Meg tudnál bocsátani?”

1. FEJEZET MIÉRT KÉRJÜNK BOCSÁNATOT?

Ha a világ tökéletes volna, nem lenne szükség bocsánatkérésre. De mivel ez egy tökéletlen világ, tudnunk kell bocsánatot kérni, hogy megmaradjunk. Egyetemi végzettségem szerint antropológus vagyok, az emberi kultúra tudósa. Az antropológia egyik legegyértelműbb következtetése, hogy minden embernek van erkölcsi érzéke, ami helyesnek vagy helytelennek ítél bizonyos dolgokat. Az ember gyógyíthatatlanul morális lény. A pszichológiában erre utal a lelkiismeret fogalma. A teológiában Isten lenyomatának nevezik.

Általánosan igaz, hogy kultúrafüggő, mit hagy jóvá a lelkiismeret és mit utasít el. Például az eszkimó kultúrában, ha valakinek útközben elfogy az élelme, teljességgel elfogadható, hogy bemegy egy idegen jégkunyhójába, és ott eszik, amit talál. A legtöbb nyugati kultúrában a házigazda távollétében behatolni egy házba magánlaksértésnek és betörésnek minősül, amit a törvény büntet. Habár a jogszerűség szabályai egyik kultúráról a másikra változnak, és még kultúrán belül is eltérőek lehetnek, minden embernek van egy belső iránytűje arról, mi a jó és mi a rossz.

Amikor valakinek az erkölcsi érzékét megsértik, a sérelem nyomán harag támad benne. Úgy érzi, hogy megbántotta az, aki visszaélt a bizalmával, és ezért neheztel rá. A bántó tett a két ember közötti akadállyá válik, és a kapcsolatuk törést szenved. Még ha nagyon szeretnének, se tudnak tovább úgy élni, mintha mi sem történt volna. A sértett fél lelke igazságért kiált. Ezek az emberi tényezők képezik minden jogrendszer alapját.

A MEGBÉKÉLÉS IRÁNTI VÁGY

Az igazságszolgáltatás némi gyógyírt jelenthet ugyan a sértett fél sebeire, de a kapcsolat helyreállítására nem alkalmas. Mindenki azt mondaná, hogy megkapta méltó büntetését az a munkavállaló, akit lopáson értek, majd bíróság elé állítottak, és bírsággal vagy börtönbüntetéssel sújtottak. De a cég nem valószínű, hogy visszaveszi az alkalmazottját eredeti munkakörébe. Ellenben ha valaki meglopja munkaadóját, de azonnal vállalja, hogy hibát követett el, ballépését jelenti felettesének, őszinte megbánást mutat, és felajánlja, hogy kifizeti az okozott kárt, és bocsánatot kér, akkor fennáll a lehetősége, hogy az adott munkavállaló tovább dolgozhat a vállalatnál.

Az emberiségnek bámulatos erőforrásai vannak a megbocsátásra. Felrémlik bennem az angliai Coventry városában néhány éve tett látogatásom. Egy katedrális romépületében jártam, melyet a második világháborúban a nácik bombáztak le. Meghallgattam az idegenvezető beszámolóját arról, hogyan épült fel az új katedrális a régi romjai mellett. A háború után néhány évvel történt, hogy egy német csoport érkezett, és segítettek felépíteni a székesegyházat a honfitársaik által okozott károk miatt érzett bűnbánatuk kifejezéseképpen. Mindenki egyetértett abban, hogy a régi épület romjait meg kell hagyni mementónak az új árnyékában. Mindkét építmény szimbolikus: az egyik az emberi embertelenséget, a másik az emberi megbocsátás és megbékélés erejét jelképezi.

Mélyen a szívünkben megbékélésre vágyunk, ha kapcsolatunk a sérelmek közepette megromlott. A megbékélés iránti vágy gyakran sokkal hatékonyabb erő, mint az igazságszolgáltatás iránti óhaj. Minél mélyebb két ember kapcsolata, annál jobban vágynak a megbocsátásra. Ha egy férj igazságtalanul bánik a feleségével, az asszony bánatában és haragjában a megbocsátás és az igazság elnyerése utáni vágy között őrlődik. Egyrészt szeretné, ha férje megfizetne rossz cselekedetéért, másrészt vágyik a megbékélésre. Csak a férj őszinte bocsánatkérése teszi lehetővé, hogy helyreálljon a béke.

Ha nincs bocsánatkérés, a feleséget erkölcsi érzéke arra viszi, hogy az igazságszolgáltatáshoz folyamodjon. Sok éven keresztül figyeltem válóperes ügyeket, és azt láttam, hogy a bírók nagyon igyekeznek, hogy behatárolják, mi lenne igazságos. Gyakran tűnődtem azon, vajon egy őszinte bocsánatkérés megváltoztatta volna-e a szomorú végkifejletet.

BOCSÁNATKÉRÉS HÍJÁN…

Néztem farkasszemet indulatos kamaszokkal, és merengtem magamban azon, mennyire más lenne a világ, ha egy bántalmazó apa tudna bocsánatot kérni. A serdülők erőszakos viselkedése két okra vezethető vissza: az egyik az, amikor a kamaszt a szülei megbántották, és nem engesztelték ki; a másik, amikor úgy érzi, szülei nem szeretik. Egy korábbi művemben írok arról, hogyan fejezhetjük ki hatékonyan szeretetünket kamasz gyermekünknek.{1} Ebben a könyvben foglalkozom azzal is, mit kell tenni, ha a kamasz haragszik

A bocsánatkérés iránti vágy minden emberi kapcsolatban jelen van, legyen szó házasságról, szülő-gyermek viszonyról, randevúzásról vagy munkatársi kapcsolatról. Bocsánatkérés nélkül a harag uralkodik el, és arra késztet, hogy érvényt szerezzünk az igazságnak. Amikor, mint majd látni fogjuk, távol marad az igazságszolgáltatás, gyakran saját kezünkbe vesszük ügyünket, és bosszúálláson mesterkedünk. A harag elharapózik, és erőszakba is torkollhat. Az, aki pisztollyal kezében korábbi munkaadója irodájába megy, és lelövi volt főnökét két volt munkatársával együtt, nem tébolyult. Mi sem bizonyítja ezt jobban, mint az, hogy szomszédai gyakran megrökönyödve fogadják a hírt, mondván: „olyan normálisnak tűnt”.

Itt inkább egy olyan emberről van szó, aki magában dédelgette az igazságtalanság szülte haragot egészen addig a pontig, míg már csak a véres bosszú tudott elégtételt szolgáltatni lelkének. Talán minden másképpen alakulhatott volna, ha a sértett fél elég bátor ahhoz, hogy szeretetteljesen szembesítse bántalmazóját sérelmével, és utóbbinak van lelkiereje bocsánatot kérni.

A házastársi viták sokszor abban gyökereznek, hogy nincs hajlandóság a bocsánatkérésre.

– Úgy bánik velem, mint egy kutyával – mondja a feleség –, és azt várná, hogy ágyba bújjak vele. Hogy teheti ezt?

Mire a férj panaszkodik:

– Gyerekként kezel, és uralkodni akar rajtam. Nem azért vettem el, hogy második anyám legyen!

Mindkét fél sértve érzi magát és dühös. Mindketten hibáztak, de egyikük sem hajlandó bocsánatot kérni. Bocsánatkérés híján hadat üzennek egymásnak, a háború gyakran éveken át húzódik, és válással vagy valamelyik fél halálával végződik. Egy egészséges házastársi kapcsolatban magától értetődik a bocsánatkérés.

HA NEM KÉREK BOCSÁNATOT, HAJLANDÓ VAGY AKKOR IS MEGBOCSÁTANI?

Az igazi megbocsátás és megbékélés kétoldalú egyezség a bocsánatkérés keretében. Néhány – főként keresztény szemléletű – gondolkodó úgy véli, létezik megbocsátás bocsánatkérés nélkül is. Jézus szavait szokták idézni: „Ha pedig nem bocsátotok meg az embereknek, Atyátok sem bocsátja meg a ti vétkeiteket.”{2} Ebből kifolyólag azt tanácsolják a feleségnek, akit férje megcsalt, és továbbra is házasságtörő viszonyban él: „Meg kell bocsátanod neki, különben nem nyered el Isten bocsánatát.” Jézus szavainak ilyen jellegű értelmezése nem veszi számításba a Szentírás megbocsátásról írott többi tanítását. A kereszténység azt hirdeti, hogy úgy kell embertársainknak megbocsátani, ahogyan Isten is megbocsátja a mi vétkeinket. Isten hogyan bocsát meg? A Szentírás szerint, ha megvalljuk bűneinket Isten előtt, Isten kész megbocsátani azokat.{3} Az Ó- és Újtestamentumban semmi nem utal arra, hogy Isten megbocsát az olyan embernek, aki nem hajlandó megvallani és bűnbánóan elé vinni vétkeit.

Ha egy lelkipásztor arra buzdít egy feleséget, akinek a férje továbbra is rossz úton jár, hogy bocsásson meg neki, akkor olyasmit kér, amit maga Isten sem tenne. Jézus tanítása szerint olyannak kell lennünk, mint az Atyának, aki mindenkor kész megbocsátani annak, aki megbánja bűnét. Néhányan azzal az ellenvetéssel élnének az utóbbi gondolattal szemben, hogy Jézus megbocsátott azoknak, akik megölték őt. De a Bibliában nem ezt olvashatjuk. Jézus így imádkozott: „Atyám, bocsáss meg nekik, mert nem tudják, mit cselekszenek.”{4} Jézus szívből jövő könyörületét fejezte ki, és az iránti vágyát, hogy gyilkosai bűnbocsánatot nyerjenek. A mi vágyunk és imádságunk is ez kell hogy legyen. De a bűnbocsánat akkor válhatott valóra, amikor a későbbiekben beismerték, hogy valóban Isten Fia volt az, akit megöltek.{5}

5 A bocsánatkérés nélküli megbocsátást nemritkán a sértett fél kedvéért erőltetik, nem a vétkes kedvéért. Az ilyen jellegű megbocsátás nem vezet megbékéléshez. Amikor nincs bocsánatkérés, a keresztény ember engedje át az ellene vétkezőt az isteni ítéletnek,{6} és haragját Isten felé béketűréssel fejezze ki!{7} Dietrich Bonhoeffer, a nagyszerű teológus, aki egy náci koncentrációs táborban halt vértanúhalált 1945-ben, visszautasította a „bűnbánat nélküli bűnbocsánat hirdetését”. Az efféle megbocsátást így jellemezte: „Olcsó kegyelem… ami a bűn igazolását, és nem a bűnös megigazítását jelenti.”{8}

A valódi megbocsátás lebontja a gátakat, melyeket a sérelem épített, és idővel megnyitja a bizalom felépülésének útját. Ha a kapcsolat meghitt és bizalmas volt a sérelem előtt, ismét helyreállhat a szeretet. Ha csak egy futó ismeretségről volt szó, talán a megbocsátás emberformáló ereje elmélyítheti azt. Ha a sérelmet egy ismeretlen okozta, mint például egy gyilkos vagy nemi erőszaktevő, nem létezett kapcsolat, ami helyreállhatna. Ha mégis történt bocsánatkérés, és a sértett megbocsátott, mindkét fél szabadon folytathatja tovább az életét, azonban a bűnözőnek még szembesülnie kell a kultúránk jogrendszere által kiszabott büntetéssel, amit a társadalomra veszélyes viselkedése miatt kiszabnak rá.

A LELKIISMERET MÁLHAZSÁKJA

Amikor bocsánatot kér valaki, felelősséget vállal a tettéért, és kifejezi azt, hogy a sértett felet kárpótolni fogja a sérelemért. Az őszinte bocsánatkérés utat nyit a megbocsátásnak és a békességnek. Tovább építhetjük a kapcsolatot. Bocsánatkérés nélkül a sérelem akadályként tornyosul, és a kapcsolat minősége kárt szenved. A jól működő kapcsolatok mindig magukban hordozzák a bocsánatkérés, megbocsátás és kibékülés lehetőségét. Azért olyan hideg és távolságtartó sok-sok kapcsolat, mert valahol elsikkadt a bocsánatkérés.

Az őszinte bocsánatkérés a lelkiismeretet is megtisztítja. Vegyük alapul, hogy a lelkiismeretünk olyan, mint egy málhazsák, amit a hátunkon hordozunk! Ha megbántunk valakit, képzeljük el, mintha egy nehéz tárgyat tettünk volna a zsákba! Három vagy négy nehezék, és a zsák máris tele van. A teletömött málhazsák már komoly bűntudattal és szégyenérzettel terheli tulajdonosát. Az egyetlen mód, hogy megtisztítsuk lelkiismeretünket, az, ha bűnbocsánatért könyörgünk Istenhez, és a sértett féltől bocsánatot kérünk. Ha ez megvan, akkor Isten elé állhatunk, és nyugodt lelkiismerettel nézhetünk tükörbe, sőt a másik fél szemébe is: nem azért, mert tökéletesek vagyunk, hanem azért, mert vállaltuk a felelősséget baklövésünkért.

Gyerekkorban vagy megtanultuk, vagy nem, hogyan kell bocsánatot kérni. Egészséges családok körében a szülők megtanítják gyermekeiknek, hogyan kérhetnek bocsánatot. Ugyanakkor számtalan gyermek nő fel olyan sérült családban, ahol a megbántódás, a harag és a keserűség szinte életformává válik, és soha senki nem kér bocsánatot.

MEG LEHET TANULNI A BOCSÁNATKÉRÉST?

A jó hír az, hogy a bocsánatkérés megtanulható. Azt tártuk fel kutatásainkban, hogy a bocsánatkérés öt alapelemből tevődik össze. Nevezzük ezeket a bocsánatkérés öt nyelvének! Mindegyik nagy jelentőségű. Viszont egy adott ember számára egy vagy két bocsánatkérő nyelv sokkal kifejezőbben hat, mint a többi. A jó kapcsolatnak az lehet a receptje, hogy megtanuljuk embertársunk bocsánatkérő nyelvét, és használjuk is azt. Ha az adott nyelven szólunk hozzá, sokkal nagyobb eséllyel fog megbocsátani nekünk. Ha nem sikerül rájönnünk, mi a sértett fél elsődleges nyelve, nehezebben jön létre a megbocsátás, mert a másik fél nem biztos benne, hogy őszinte volt a bocsánatkérésünk.

A bocsánatkérés öt nyelvének megértése és használata minden kapcsolatunkat építi majd.

A következő öt fejezetben bemutatjuk az öt nyelvet. A hetedik fejezetben azt ismertetjük, hogyan fedezhetjük fel a saját bocsánatkérő nyelvünket, és hogyan egy másik emberét, és ez miként gazdagíthatja eredményességünket a bocsánatkérésben. A könyv hátralévő részében a bocsánatkérés és megbocsátás nehézségeivel foglalkozunk, továbbá a bocsánatkérő nyelvek használatával az élet minden területén.

A hetvenes évek népszerű amerikai regényének és filmjének, a Love story-nak a következő mondata szállóigévé vált: „Ha az ember szeret valakit, akkor semmi szükség arra a szóra: »sajnálom«”.{9} Pedig éppen ellenkezőleg! A szeretet nevében sokszor kell bocsánatot kérni, és az igaz szeretet azt jelenti, hogy aki megbánt, az tud bocsánatot kérni, és akit megbántottak, képes megbocsátani. Így tud egészséges módon megújulni egy szerető kapcsolat. Minden azzal kezdődik, hogy megtanuljuk a megfelelő nyelvet beszélni, amikor a kapcsolatunkat rendezni akarjuk.

A BOCSÁNATKÉRÉS öt NYELVE

→ FÁJDALMUNK KIFEJEZÉSE ←
→ „Sajnálom.” ←

A FELELŐSSÉG VÁLLALÁSA
„Hibáztam.”

KÁRPÓTLÁS
„Mivel tehetném jóvá a történteket?”

ŐSZINTE MEGBÁNÁS
„Ígérem, nem fordul elő többé!”

A MEGBOCSÁTÁS KÉRÉSE
„Meg tudnál bocsátani?”

Jegyzetek

1 Gary Chapman, Kamaszokra hangolva – A tinédzserek öt szeretetnyelve (Budapest, Harmat, 2003).

2 Máté 6,15. A bibliai idézeteket az 1975. évi új fordítású Biblia javított kiadásából vettük (Református Zsinati Iroda Sajtóosztálya, Budapest, 1991).

3 Efezus 4,32; 1János 1,9.

4 Lukács 23,34.

5 Az apostolok cselekedetei 2,22–24.40–41.

6 Lásd Róma 12,19.

7 A felgyülemlett harag kezeléséről lásd: Gary Chapman, A szeretet másik arca: a harag (Budapest, Harmat, 2008).

8 Dietrich Bonhoeffer, Követés (Budapest, Luther, 2007).

9 Erich Segal, Szerelmi történet (Budapest, Európa, 1982). Ford. Kada Júlia.

Tartalom

Köszönetnyilvánítás

Bevezetés

1. Fejezet – Miért kérjünk bocsánatot?

2. Fejezet – A bocsánatkérés első nyelve: Fájdalmunk kifejezése

3. Fejezet – A bocsánatkérés második nyelve: A felelősség vállalása

4. Fejezet – A bocsánatkérés harmadik nyelve: Kárpótlás

5. Fejezet – A bocsánatkérés negyedik nyelve: Őszinte megbánás

6. Fejezet – A bocsánatkérés ötödik nyelve: A megbocsátás kérése

7. Fejezet – Hogyan fedezhetjük fel elsődleges bocsánatkérő nyelvünket?

8. Fejezet – Mi döntjük el, hogy bocsánatot kérünk-e

9. Fejezet – Hogyan tanulhatunk megbocsátani?

10. Fejezet – Hogyan tanulhat a család megbocsátani?

11. Fejezet – Hogyan nevelhetjük gyermekeinket a bocsánatkérésre?

12. Fejezet – Bocsánatkérés az együttjárás során

13. Fejezet – Hogyan kérhetünk bocsánatot a munkahelyen?

14. Fejezet – Bocsánatot kérek magamtól

15. Fejezet – Ha mindannyian tudnánk hatékonyan bocsánatot kérni…

Feladatsorok a könyv feldolgozásához

Teszt – Mi a bocsánatkérő nyelvem?

Kiadja a Harmat Kiadó
1113 Budapest, Karolina út. 62.
Tel/fax: +36 1 / 466 98 96

Örömmel vennénk,
ha megírná véleményét könyvünkről
E-mail: harmat@harmat.hu
Internet: www.harmat.hu

Borító: Lente István
Felelős szerkesztő: Naszádi Krisztina
Felelős kiadó: Herjeczki Kornél
Elektronikus könyv: Nagy Lajos

ISBN 978-96-3288-173-7

Felhasznált betűtípus:
Noto Serif – Apache Licence 2.0

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu