BECK TAMÁS

Más él benned

– versek –

MAGVETŐ
BUDAPEST

A szerző 2014-ben elnyerte
az N&n Galéria Alapítvány
Petri György-díját.

© Beck Tamás, 2015

MAGVETŐ
KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto@lira.hu
Felelős kiadó Nyáry Krisztián

Felelős szerkesztő Turi Tímea
Borító Baranyai András
Műszaki vezető Bezúr Györgyi

Elektronikus verzió eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
E-könyv Nagy Lajos

ISBN 978 963 14 2921 3

Felhasznált betűtípus
Noto Serif – Apache License 2.0

Alkonyi józanság

Olga tegnap kizárt az erkélyre az életéből.
Fantáziálhattam egy nyolcemeletnyi esésről.
Olyan lehet, akár zuhanás a tudattalanba:
eleinte még szavak, aztán csak halandzsa.
És tényleg nem akartam kiröhögni Kosztolányit,
de a vakhit a legrövidebb út a legszentebb csodákig.
Én fürkésztem az eget, a telefonom is kinyomtam,
mégsem láttam semmit, pedig most báli szezon van.
Aztán fázni kezdtem. Mint holdtalan éjben
vadászó nagymacskák szemei, sorra kigyúltak az esteli fények,
neonreklámok hirdették, hogy hol van az Éden,
de egyikben sem pislákolt az emberi lényeg.

Hazatérés

Más él benned

Amikor egy kihalt park közepén, az álmaidban
életre kel a bronzszobor az arcvonásaiddal
– nem is tudod, mi lenne jobb, hogy sírjon vagy nevessen;
hallgatsz, mint a lombok szél nélkül, egy örök jelenben,

mert a múlt egy tó felszíne, mögötted összezárult,
és elfelejted, hogy tulajdonképpen mélybe vágyunk –,
tisztítgatod e bronzalak ruháját és cipőjét,
hiszen magára kapkodott mindent, amit kinőttél:

hosszúra nyúlt szülői pányvát, a félszeg gyerekkort
– tán most is tart, holott nem hitted véglegesnek egykor –,
s tudod, a bizonyosság alján őrzött csöppnyi kétely

csupán a megszokott szabályt erősítő kivétel;
öröktől fogva más él benned, akiből elég volt
ennyi… Hát erre emlékezz majd ébredéskor.

Hazatérés

Nem innen indultam el pár napja,
hogy dolgavégezetlenül most hazatérjek,
a napfény kicsit tompább szögben zuhant
az épületre, s az alkonyat is kelletlenül,

hosszasan ereszkedett alá, mint egy pazar
előadás után a színházi függöny
a nézők tapsától kísérve. A Rohonci út
most egy kicsapongó kamasz forgalmas

ondóvezetéke – pangó örökítő-
anyagát elégedetten szemléli, hiszen
állati múltját kimetszette magából –,
mindig a Minotauruszhoz vezet,

amelyről csak sejtem, hogy mégsem létezik, holott
anyám sokszor azzal ijesztgetett
gyerekkoromban, nehogy világgá menjek.
Akkoriban mindig csak az első

sarokig jutottam, aztán bömbölve
rohantam hazáig. Most a tengeren túlról
jövök, de egy másik évszakot hagytam itt,
egy másik lakásban egy másféle csöndet,

mint akinek távollétében lecserélték
az ajtózárját, bolyongok a ház körül,
mert nincs rá módom, hogy hazatérjek.

Amit Isten egybekötött

Az első

Egy konzumlány fedezte fel, hogy férfi
vagyok, büszke volt, mint aki új állatfajt
azonosított, amelyről úgy tudták, hogy
már évmilliókkal ezelőtt kipusztult,

erre tessék, háborítatlanul végigélt
minden világháborút? A felfedezők
örömével expedíciókat szervezett
testem belsejébe. A lélek tökéletlen

égése az orgazmus – mondta –, de sosem
tudjuk előre, mi lesz az égéstermék!
Csillagtalan, fülledt éjszaka volt az
afrodiziákum, s úgy aludtunk el egymás

mellett, mint akiknek kloroformot nyomtak
az arcához titokzatos emberrablók, hogy
a valóságon átutazva majd egy
másik térben, másik időben térjünk magunkhoz,

amelyet régen kihalt állatfajok
népesítenek be, s amelyben végbemegy
a lélek tökéletes égése is.

Marianna

Ahogy folyam hal el a tengerben a torkolatnál,
oly észrevétlenül váltam én is személytelenné
e városban, hová talán csak előlem utaztál.
De képzelődöm; tudom, hogy itt laksz, valamilyen „-né”
a neved, és a „Pipacs” szót kell keresnem az utcatáblán.
Magam elé képzellek, így tán könnyebben meglesz a házszám.

Estig bolyongok kertvárosban, panelrengetegben,
s nem segíthet rajtam járókelő, rendőr, se térkép,
nem érezlek sehol, és nem vet fel a képzelet sem,
haza kellene utaznom, nyomodat vesztve végképp –
ezt gondolom, hiszen nincs forgalom, a móló néptelen már,
pár fiú, lány a langyos vízben lubickol, és erről egy nyár

jut eszembe, mikor lázas voltam és prizniceltél,
mint később gyerekeid (sajnos nem tőlem születtek),
esdő tekintetemre válaszoltál, és hideg tél
vacogtatott meg hirtelen: „Mert bárhogyan ügyeskedsz,
született álmodozó, nem leszünk egymáséi, csak barátok!”
Egy eldugott utcán megállok végre: ablakodra látok.

Fogság után

Csempészballada

Az öregének telefonált aznap délelőtt.
Mintha az apja élne még, pedig csak úgy tett.
A Heathrow-n a vámosoknak egyből gyanús lett.
A repülőtér csarnokában nincs is térerő.
A kokain tenné, hogy mégis hallott hangokat?
Gyomrában a teli tasakok kiszakadtak?
Anyanyelvén édes ízük volt a szavaknak.
Kísértette egy régi balatoni alkonyat.
Színek nélkül. Fekete-fehér az emlékezet.
Puerto Ricó-i cellatársa kacér volt.
De neje letette érte az óvadékot.
Hálájába egy ölelés már rég nem fér bele.
Ifjú felesége Lady ugyan, de nem a First.
Okmányt hamisított, aláírást, pecsétet.
A Temzén még éjjel hajóra szállt, lelépett.
Igyekszik tengert látni önmaga s Anglia közt.
Ha kikötőkben látod néhanap, tanuld meg:
Ő a kisgyerek, ki voltál! És nem csak úgy tesz.

Önarckép

„De élsz, csak részletekben. Márpedig
a szem, az orr, a száj külön csak mímelik
a mosolyt, s ha a rajz széttépve foszlik,
darabban, én az arcról nem tudom, kit
ábrázol: ezt és ezt egymás mellé teszem
belőled… egy szörny jön ki majd mellékesen.”

„Igen, kezed rak össze most kiszaggatott
részeimből… ám homlokomra aggatod
egyik szemem, s e küklopszban borzadva ismered
fel áhított egységed, Istenem:
veled ráncolja homlokát, s amint
felemeled rá jobbodat, ő ballal int.”

„Nem… végtelen számú véges papírdarab
sem adhat vissza engemet… aki széthasadt,
nem lehetek… a képein látható
soha emez ügyetlen, náthás rajzoló:
mikor épp összeállnak a részletek…
Most miért kellett széttüsszentened?!”

Tartalom

Alkonyi józanság

Hazatérés

Más él benned

Hazatérés

Dorsalflexio

Nagyon élni

Hatvanas évek

Harcmodor

Testvéremnek

Neurológiai kontroll

A skizofrén srác

Gyónás helyett

Álmatlanul

Szemközti ablak

Olga

Pirani alkonyat

Idegen helyen

Egy hitoktatónő öngyilkosságára

A Löwensohnék bátyja

Hír

Gyászmunka

Egy eljövendő halálra

Elmehetsz

Amit Isten egybekötött

Az első

Marianna

A falon túl

Marianna mondja

Kölcsönkért lakásban

Első este nálad

Amit Isten egybekötött

Balladácska

A gyanútlan test

Szét

A férjes özvegy

Tíz éve

Az elhagyott ház

Utószó

Fogság után

Csempészballada

Önarckép

Pál utcai fiúk

Fogság után

Költözés

Két nőről

Jelen

A másik világ

Tüntetésen

A guberáló

Ernst Kaltenbrunner az utolsó szó jogán

Nagypéntek

Ünnepek után

Egy félsüket monológja

Sarki naphimnusz

Visszapörgetett filmen

Halotti beszéd