Borítószöveg

Emlékszünk még arra az incidensre, amikor két olimpiai aranyérmünk is odaveszett doppingvétség miatt? A versenyek után dobóatlétáink nem tudtak vagy nem akartak újabb vizeletmintát adni az ellenőröknek, miközben ártatlanságukat hangoztatták. Vajon ki hazudott? A helyzet nem volt mindennapi, a tét magas volt, a bukás kegyetlen.

A mindennapokban általában kisebb a tét, és mentséget is tudunk találni magunknak, ha éppen mi követjük el a füllentés vétkét. Másokkal már inkább csak akkor vagyunk elnézőek, ha nem minket húztak csőbe.

A könyv a megtévesztés témáját járja körül: részletezi a hazugság biológiai szempontjait, ismerteti a hazugság gyermekkori kialakulásával, a személyiség és a hazugság összefüggéseivel, illetve a hazugság felismerésével kapcsolatos eredményeket, és leírja a manapság egyre elterjedtebb „hazugságvizsgálat” hasznát és hátrányait. A MEGTÉVESZTÉS MŰVÉSZETE a hazugság társadalmi méretű jelenségeinek és az öncsalás természetének elemzésével zárul.

NÁBRÁDY MÁRIA tanár, pszichológus, családterapeuta. A hazugság témájának neves hazai szakértője, aki több hazugságkutatást vezetett, egyetemi kurzusokat tartott, cikkei, könyve jelent meg a témában.

NÁBRÁDY MÁRIA

A MEGTÉVESZTÉS

MŰVÉSZETE

Igazságok a hazugságról

Libri Kiadó

Budapest

Copyright © Nábrády Mária, 2014

Copyright © 2015 Libri Könyvkiadó, Budapest

A Libri Könyvkiadó az LS Kiadói Csoport tagja

Borítóterv © Somogyi Péter

Borítófotó © Europress/Getty Images

A könyv megjelenését támogatta

Második kiadás

ISBN 978-963-310-563-4

Felelős kiadó a Libri Kiadó ügyvezetője

Szerkesztette Pléh Csaba

Felelős szerkesztő Dávid Anna

A szöveget gondozta Györke Mária

Műszaki szerkesztő Pais Andrea

Az elektronikus verziót készítette az eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

TARTALOM

Előszó

1. fejezet: A vérünkben van-e a hazugság?

2. fejezet: Hogyan tanulmányozzuk a hazugságot?

3. fejezet: A professzionális hazugságvadászat

4. fejezet: Az öncsalás

5. fejezet: Van hazug ember?

6. fejezet: Társadalmi hazugságok

Zárszó

Magyar nyelvű ajánlott irodalom

Függelék

ELŐSZÓ

Emlékszünk még arra az incidensre, amikor két olimpiai aranyérmünk is odaveszett doppingvétség miatt? A versenyek után dobóatlétáink nem tudtak vagy nem akartak – ezt ki-ki eldöntheti saját jóhiszeműsége szerint – újabb vizeletmintát adni az ellenőröknek, miközben ártatlanságukat hangoztatták. Vajon akkor ki hazudott? Nagyon sokan nem hitték a doppingvádat, a lelkes szurkolók még el is zavarták az egyik olimpikon házától az őt tesztelni kívánó ellenőröket. Idővel viszont egyre többen a sportolók szavát vonták kétségbe. A helyzet mindenesetre nem volt mindennapi, a tét magas volt, a bukás kegyetlen.

A mindennapokban általában nem találkozunk ilyen magas tétekkel, és természetesen mentséget is tudunk találni magunknak, ha éppen mi követjük el a füllentés vétkét. Másokkal általában akkor vagyunk ilyen elnézőek, ha nem mi vagyunk azok, akiket csőbe húztak.

Egyetemi pályafutásom alatt rendszeresen tartottam egy olyan szabadon választható kurzust, ahol a hazugság volt a téma. Az első órán mindenkit megkérdeztem, miért választotta ezt a tárgyat. Sokan számoltak be személyes indíttatásról: volt, aki azt remélte, jobban le tudja majd leplezni az őt megtéveszteni akarókat, volt, aki éppen hogy tökéletesíteni kívánta megtévesztési képességeit, és volt, aki csak arra volt kíváncsi, vajon miért is hazudik az ember. Emlékszem egy hallgatóra, aki egy olyan családi ismerősről mesélt, aki ha kell, ha nem, mindig feltupírozza vagy éppen bagatellizálja a valóságot, és szinte sportot űz a hazugságból. Vajon miért van ez? – tette fel a kérdést.

Évekkel később kiderült, hogy az illető maga is szenvedett ebben a kórságban: bár nem végzett még, munkahelyén pszichológusnak adta ki magát, megpróbált mindenféle trükkökkel diplomát szerezni, pedig bizonyos tantárgyakat nem is teljesített, és egyéb területeken is megbízhatatlanság jellemezte.

Ezzel ellentétes viselkedéssel is találkoztunk: voltak, akik rendíthetetlen igazmondóknak bizonyultak – legalábbis saját bevallásuk szerint. A kurzusra jelentkezőknek egy hétig naplót kellett vezetniük saját hazugsági szokásaikról. Volt olyan hallgató – egy többgyermekes anyuka –, aki egyetlen hazugságot sem tudott felmutatni a hétnapos időszakban.

A könyv a hazugság témáját járja körül: részletezi a hazugság biológiai szempontjait, ismerteti a hazugság gyermekkori kialakulásával, a személyiség és a hazugság összefüggéseivel, illetve a hazugság felismerésével kapcsolatos eredményeket, és leírja a manapság egyre elterjedtebb „hazugságvizsgálat” hasznát és hátrányait. Kitér a hazugság társadalmi méretű jelenségeire, és az öncsalás elemzésére is.

TESZT AZ OLVASÓNAK

Mit gondol, milyen magatartási jegyekről ismerhető fel, ha a másik hazudik?

Tegyen egy x-et abba a rubrikába, amelyről azt gondolja, megbízható jelzése a hazugságnak!

A beszédben

megnő

csökken

nem változik

habozás

hibázás

hangmagasság

beszédsebesség

a válaszadásig eltelt idő hossza

a beszéd közben tartott szünetek hossza

a szünetek gyakorisága

Más mozgásban

megnő

csökken

nem változik

félrenézés

mosoly

önmagát babrálja, vakargatja, simogatja

kéz/ujj mozgatása

láb mozgatása

törzs mozgatása

fej mozgatása

helyzetváltoztatás

pislogás

Megoldási kulcs a Függelékben, de érdemes megvárni a 2. fejezetet!

1. FEJEZET

A VÉRÜNKBEN VAN-E A HAZUGSÁG?

Nézzünk körbe szűkebb vagy tágabb környezetünkben: mindenhol találkozunk hazugságokkal. Lehetséges volna, hogy elkerülhetetlen a hazugság; hogy az ember valahogy genetikailag predesztinált rá? Vagy kizárólag rátanulunk, mert ezt látjuk a környezetünkben? Vizsgáljuk meg először az első lehetőséget!

Ha a hazugságra gondolunk, mindig szavak, mondatok jutnak eszünkbe. Van olyan szerző, aki a hazugságot verbális aktusként definiálja, és ilyen módon nyilván csak az emberi génkészletben keresgélhetnénk. Ha azonban azt akarjuk megvizsgálni, hogy vannak-e a hazugságnak előzményei a törzsfejlődésben, kicsit ki kell szélesíteni a kört, hiszen más módokon is meg lehet téveszteni másokat, sőt…

A nők kifestik a szemüket, arcukat, a férfiak zakójában válltömés van. Van ennek jelentősége a társak számára? Mire bizonyíték a nagyobbnak látszó szem, a piros orca, a széles váll? Nyilván jótékonyan ápol és eltakar. Megtévesztés? Bizony az! A leendő partner számára az egészség, termékenység és az erő bizonyítéka: alkalmasabbnak látszunk a szaporodásra, mint amilyenek valójában vagyunk. Az ilyen viselkedésnek biztosan van evolúciós előzménye.

Tehát fogalmazzuk meg egy kicsit tágabban a hazugság definícióját. Egyetemi hallgatóim közreműködésével a következő meghatározást találtuk ki: „Valaki szándékosan, a másik megtévesztése céljából, viselkedés, kijelentés vagy elhallgatás formájában mást közöl, mint amit igaznak vél.” Így már az élővilág egyéb fajainál is alkalmunk nyílik a megtévesztő viselkedések számbavételére.