Borítószöveg

Az egyre népszerűbb házasságközvetítő remekül működik Verilyben, és Kennedy Ash hihetetlenül eredményesen végzi munkáját. Álomrandikat szervez, keze között még a legfélénkebb ügyfelek is kivirulnak, és sosem retten vissza a nehézségektől még akkor sem, amikor jelentkezik nála Nate Ellison Raymond Dunkle, aki atomtudós és mérhetetlenül ellenszenves ember. Kennedy megfogadja, hogy átformálja ezt a szörnyeteget, és a férfiból lesz a legjobb parti Verilyben. Bár Kennedy magabiztosságot és szexuális vonzerőt sugároz, zavaros múltja miatt tele van bizonytalansággal. Amikor rájön, hogy benne és Nate-ben rengeteg a közös, és tökéletes párt alkothatnának, vajon képes-e hallgatni a szívére? Vagy félelmei miatt a partvonalra kényszerül, és onnan kell figyelnie, hogy Nate megtalálja a szerelmet valaki mással?

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült

Searching for Perfect

Gallery Books, A Division of Simon & Schuster Inc., 2014

Fordította Babits Péter

© Jennifer Probst, 2014

Hungarian translation © Babits Péter, 2015

Magyar kiadás © 2015 Libri Könyvkiadó, Budapest

A Libri Könyvkiadó az LS Kiadói Csoport tagja

Borítófotó © Europress/Getty Images

Borítóterv Tillai Tamás

ISBN 978-963-310-507-8

Felelős szerkesztő Huszti Gergely

Szerkesztette Palkó Katalin

Olvasószerkesztő Ligeti Szilvia

Az elektronikus verziót készítette az eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

A Milliárdosfeleségek-sorozat eddig megjelent kötetei

Érdekházasság

Trükkös házasság

Elhibázott házasság

Eltervezett házasság

„Igazán az nehéz és egyben bámulatos, hogy lemondjunk a tökéletesség utáni vágyunkról, és elkezdjünk dolgozni azon, hogy önmagunk legyünk.”

Anna Quindlen

Ajánlom e könyvet minden olvasómnak, aki ihletet adott, támogatott, szerette eddigi műveimet, és arra buzdított, hogy még jobbakat írjak.

S mindenkinek, aki nem hiszi el, hogy méltó a szerelemre, megbocsátásra, sikerre, barátságra vagy boldogságra.

Te is méltó vagy rá.

egy

NATHAN ELLISON RAYMOND Dunkle meghalni sem ért rá.

Ezúttal is késve viharzott ki a laborból, miközben agyában még ott kavarogtak a nyerőnek tűnő egyenlet foszlányai, ami segíthette egy fejlett hordozórakéta-rendszer kifejlesztését. Besorolt Teslájával a nagyvárosi forgalomba, és próbált nem pánikba esni. A mai nap fordulópont lehet az életében, ezt most nem szúrhatja el. S ha eljön a leendő felesége, de másvalaki oldalán köt ki, csak mert ő a munkahelyén ragadt? Már megint?

Ned visszanyelte türelmetlenségét, és előrébb araszolt még néhány centit. Ó, mennyire belefáradt már, hogy a társasági élete a munkatársa, Wayne és a testvére, Connor körül forog! Amióta eljött a NASA-tól, hogy az üzleti szférában kutassa az űrutazás lehetőségét, napjai egyetlen végtelen egyenletté olvadnak össze. Korábban legalább hetente egyszer eljárt a haverokkal golfozni. A szerelmi élete meg… kezdetben sem tűnt ígéretesnek, de azóta egyenlő a nagy, kövér nullával. Amikor három hónapja megünnepelte a harminckettedik születésnapját, rá kellett döbbennie, hogy egyszerűen nincs kit meghívnia. A laborban felbukkant egy kis zsúrtorta, majd miután Wayne eldúdolta a Boldog szülinapot! első néhány taktusát, mentek is vissza melózni.

Szánalmas.

Akkor hozta meg a nagy döntést.

Elérte a városhatárt jelző táblát, ami melegen üdvözölte Verilyben, majd keresett egy helyet, ahol leteheti a kocsit. A fényesen kivilágított üzletek sora a Hudson folyóra nézett, megkapó bájával szinte körülölelte és hívogatta a látogatókat. Bátyja csak nevetett, amikor a villámrandiról beszélt neki, de hát Connor sosem hitt abban, hogy az embernek le kellene horgonyoznia egyetlen nő mellett. Évek óta mást sem lát, csak ahogyan egyik nőt viszi ágyba a másik után, az elköteleződés leghalványabb jele nélkül, s ettől csak egyre depressziósabb lesz. Milyen céltalan ez a vég nélkül ismétlődő minta – és milyen üres.

Ő igazi kapcsolatra vágyik egy olyan nővel, akivel megoszthatja az életét. Nem akar bárról bárra, ágyról ágyra vándorolni. Nem csoda, ha idővel egyenlőségjelet tett a házasság és mindama dolgok között, amelyeket hiányolt az életéből – úgymint a megállapodottság, a szex és a társaság. S miután meghozta a döntést, minden szabadidejét és energiáját arra fordította, hogy elérje a kitűzött célt. Ez a legújabb ötlet jól illett ebbe a törekvésbe. Hathétnyi megfeszített kutatómunka árán, de készen állt.

Leparkolt, és leállította a motort. A kesztyűtartóból mentolos cukorkát halászott elő, és a szájába dobta, mielőtt khakiszínű nadrágjába törölte a tenyerét. Basszus! Elfelejtette lecserélni a fehér laborköpenyt, amelynek elején ráadásul ott éktelenkedik a jókora reggeli kávéfolt. Megnyálazta az ujját, és próbálta kidörgölni az anyagból, de csak elkente. És ha levetné a köpenyt? Amint kiszabadította az egyik karját, pillantása az alatta viselt gyűrött pamutingre esett. Ne, maradjon csak. Pokolba vele. Különben is, kinek kell olyan nő, akinél csak a külső számít?

Feltolta a szemüvegét, hogy a tükörben vessen magára egy pillantást. A pirospozsgás barna árnyalat, amiben annyira reménykedett, valahol félúton elcsesződött. Ennyit a modern kozmetikumokról. A golfidény még nem kezdődött el, ezért aznap reggel hófehér bőre láttán kisebb pánikroham lett rajta úrrá. Tudta, hogy a nők a ropogós szörfös külsőt kedvelik, ezért ebédidőben vett egy barnítókrémet, amit napközben fel is kent magára. Mindenben követte a használati utasítást, bronzbarna helyett mégis répasárgán virított. Lázas buzgalommal dörzsölni kezdte a bőrét, hogy legalább a javát eltávolítsa – nem is eredménytelenül. Ebéd után Wayne vetett rá egy kósza pillantást, és amikor kereken rákérdezett nála, azt mondta, egész jó lett. Persze ezzel egy időben éppen gyorsulási tesztet végzett, szóval nem biztos, hogy nagyon figyelt.

Elfojtott egy nyögést, miközben kiszállt a kocsiból, és elindult a Kozmosz étterem felé. Legalább nem egy bárban kell ismerkednie. Gyorsított a léptein, átbotladozott a hepehupás járdán, végül biztonságban elérte a célt. Arcába csapott a meleg levegő, benne fokhagyma, paradicsom és frissen sült kenyér mennyei illatával. Az éttermet ízléses toszkán színek uralták, míg a diszkrét hangulatvilágításban asztalok sora rajzolódott ki. Valamennyi lapjára időmérőt helyeztek, körülöttük mindenféle emberek társalogtak, a kezükben italokkal és rágcsálnivalókkal.

Megdermedt.

Leküzdötte az ingert, hogy sarkon forduljon és elrohanjon. Sosem tartotta magát csődtömegnek, és nem most akarta elkezdeni. Rákészült erre. Eljött az ő ideje.

– Segíthetek?

Lenézett a mosolygós fiatal lányra, aki műanyag táblára csíptetett listát tartott a kezében.

– Igen. Ned Dunkle. Feliratkoztam.

– Meg is van. – Kihúzta a nevét, és adott neki egy jegyet. – Köszöntöm a Társszerzők villámrandi estjén. Még épp van annyi ideje, hogy felhajtson egy italt a bárpultnál. Ez a sorszáma. A kilences asztalnál kezd. Minden asztalra öt perce van. Itt a lista a résztvevőkkel, ha valaki megtetszik, csak jelölje be. Az est végén mindenkit bemutatunk egymásnak, akik kölcsönösen érdeklődnek a másik iránt.

– Remek. – Görcsösen szorongatta a tikettjét, miközben utat tört magának a bárpult felé. Nevetgélés és könnyed társalgás hallatszott, és drága parfümök igéző illata ölelte körül, a mélyén valami sokkal erősebb szaggal. Ez belőle jön? Lehajtotta a fejét, hogy gyorsan körbeszimatoljon. Naná, túl sok kölnit locsolt magára. Otthon még egész sejtelmesnek érezte, de mostanra kiveszett belőle az északi fenyvesek friss illata, amit a címke ígért. Mindegy, ebben az illatorgiában úgysem veszik észre.

Végigpásztázta környezetét, miközben kezdte felvenni a hely ritmusát. S akkor meglátta.

A tökéletes nőt.

Ahogy átsuhant a termen, szinte sugárzott belőle a higgadt erő. Itt-ott megállt, hogy szóba elegyedjen valakivel, miközben magára vonzotta az összes jelenlévő figyelmét – férfiakét és nőkét egyaránt. Arcát aranyló whiskyszínű szeme uralta, míg karamell árnyalatú haja dús hullámokban omlott a vállára. Dögös rózsaszín ruhája tökéletesen illett a körméhez, Ned figyelmét mégis nyitott cipője vonta magára – tízcentis sarok, rózsaszín lakk, csillogó strasszok. Az ezüst lábujjgyűrű csak hangsúlyozta a rágógumiszínűre festett körmöket.

Egy ilyen nő nyilván bármelyik férfit megkaphatta, sőt birtokolhatta. Ő írta a játékszabályokat. Sejtelmesen igéző nevetése ott vibrált a fülében, majd belenyilallt az ágyékába, és teljes erőből megszorongatta. Az élet minden öröme és titkos gyönyöre ott lappangott ebben a hangban. A vágyakozás őserővel hatolt belé, míg egy gúnyos kis nevetés el nem tompította. Na, persze. Álmodj csak, kishaver. Mégis, ha már eljött, legalább öt percig vele is alkalma lesz találkozni és beszélgetni. Már ezért megéri.

Nem mintha olyan nőre fájna a foga, aki ilyen leplezetlenül gyönyörű. Jól megtanulta a leckét. Ezen a hídon nem megy át, az tuti.

Megszólalt egy csengő, mire mindenki az asztalához sietett.

Showtime.

Elindult a kilences asztalhoz, és helyet foglalt, kezében egy pohár fehérborral, amit nem különösebben kedvelt, de legalább megkönnyítette vele a mixer dolgát. Túl soká tartott volna elmagyarázni a koktélt, amit máskor szokott inni. Csinos kis szőke ült le a szemközti székre, ránézett, és meghökkent. Ned próbálta nem megdörgölni az arcát, nehogy a narancsszín még szembeötlőbb legyen.

Az időmérő elindult.

– Szia, Naomi vagyok.

Vett egy nagy levegőt.

– Szia, Naomi. Az én nevem Ned.

– Szia, Ned. Mivel foglalkozol?

– Hát… űrrepülőmérnök vagyok.

– Tényleg? Úgy érted, van saját repülőd?

Megrázta a fejét.

– Nem, én rakétákban utazom.

A lány szeme izgatottan elkerekedett.

– Van egy igazi rakétád?

– Nem, nem. Rakétahajtóműveken dolgozom. Tudod, prototípusokon. Csak kutatómunkát végzek, nincs saját rakétám.

– Ó. – A lány csalódottnak tűnt. – Én nagyon szeretek repülni. Biztos, hogy még egy kisgéped sincs?

Ned próbált összpontosítani, de a társalgás a homályzóna felé tartott, és még egy perc sem telt el.

– Nincs, sajnálom. Se rakétám, se repülőm. Csak egy autóm.

A lány újra kivirult.

– Szeretem a dögös verdákat. Lamborghini, Ferrari, Hummer, minden jöhet. Láttad a Halálos iramban 1-et? Na, azokat nevezem én dögös verdáknak.

– Nem, sajnos kimaradt.

– Érzed ezt? – A lány elfintorodott, ahogy körülnézett. – Ezt a pacsulit?

– Valamelyik pasinál meglódult az üveg…

– Fúj! Ki nem állom az ilyet.

– Ja, én sem.

A lány ezután visszakanyarodott az eredeti bizarr témához.

– A kocsija sok mindent elmond egy pasiról. Mindenki folyton ezzel a horoszkóp izével nyaggat, de szerintem csak nem értik, hogy az autó határozza meg az embert.

– Én sem gondoltam volna, hogy ez ilyen fontos.

– Neked milyen autód van, Ned?

– Egy Tesla. Jelenleg ez Amerika legbiztonságosabb autója, és nulla a károsanyag-kibocsátása. A hatékonyság és takarékosság csúcsa.

A lány felsóhajtott.

– Az enyém egy Mitsubishi kabrió. Tűzpiros Eclipse. Nem hiszem, hogy tudnék tisztelni olyan férfit, aki takarékos autót vezet. Egyszerűen nem lenne meg a szikra, különösen nem a hálószobában. – Mégis megajándékozta Nedet egy sugárzó mosollyal. – Azért jó, hogy találkoztunk.

Ding.

Ned máris kissé megroggyanva emelkedett fel, hogy továbbinduljon a következő asztalhoz. A magas, szemüveges barna gondosan tanulmányozta, míg kivárta, hogy elinduljon az időmérő.

– Sandra vagyok, általános iskolai tanár. Elvált, gyermektelen, egyedülálló.

Ned megnyugodott, amikor a lány elhallgatott. Ezt már inkább tudta kezelni – ezt a felnőtt társalgást, hogy kiderítsék, éreznek-e bármiféle kötődést.

– Szia, Ned vagyok. Fejlesztőmérnökként dolgozom, és még nem voltam nős.

– Valami bajod van?

Nevetett, tetszett neki a másik fanyar humora, amíg rá nem döbbent, hogy a nő homlokráncolva nézi, és halálosan komoly.

– Ó… talán igen, de hát kinek nincsenek gondjai?

– Nekem. Az ott egy kávéfolt?

Karba tette a kezét, hogy elrejtse.

– Bocs, kicsit kapkodnom kellett. Későn indultam a laborból…

A nő egyenesen rámutatott.

– Szóval munkamániás vagy!

Ned fészkelődni kezdett.

– Igaz, sokat dolgozom, de éppen ezen akarok változtatni. Te… te szereted a munkádat?

– Nem igazán. Az új alaptanterv hazavágott mindent, már a hatodikosokban is tombolnak a hormonok, alig lehet fegyelmezni őket, most meg a juttatásainkat is el akarják venni.

– Sajnálattal hallom. Még nem gondoltál arra, hogy változtass?

– Ebben a gazdasági helyzetben? – A nő úgy meredt rá, mintha a laborköpenye hirtelen lángra kapott volna. – Azt leshetik! Megbirkózom ezzel, még cselekvési tervet is készítettem, hogy minimumra csökkentsem a konfliktust. Tizennyolc hónapon belül teherbe esek, hogy egy teljes évig fizetett szabadságon lehessek, azután pontosan tizennégy hónappal később szülök még egy gyereket, hogy korban közel legyenek egymáshoz – de ebben a tervben nincs helye munkamániásnak. Az apám az volt, el is váltak a szüleim. Mondd, milyen érzés ennyire önzőnek lenni?

– Mi? Nem, ha családom lesz, nem fogok ennyit dolgozni. De ha már előkerült…

– Bocs, de nem vállalom a kockázatot. Amúgy is lejárt az időnk.

Ding.

A tizenegyes asztalnál felborította a partnere koktélját, egyenesen rá a lány drága vörös ruhájára. A tizenkettesnél egy katalógusmodellel találkozott, aki nemcsak kerek perec visszautasította, de kioktatta a túlzott napozás okozta bőrrák veszélyeiről. Lassan felhörpintette pocsék fehérborát, de annyi ideje sem maradt, hogy másikat szerezzen. Csak vég nélkül pörögtek tovább az öt percek – egyik rettenetesebb volt, mint a másik.

Amíg végül a tizenötös asztalnál felcsillant a remény.

Debrának édes mosolya volt, hozzá hosszú vörös haja és tejfehér bőre. Bemutatkozott neki.

– Örülök, hogy megismerhetlek, Ned. Manapság olyan nehéz találkozni másokkal, csak ilyen ciki módon lehet ismerkedni.

Nedben máris szétáradt a megkönnyebbülés.

– Egyetértek, bár nem gondoltam volna, hogy neked is lehetnek ilyen gondjaid.

A nő felkacagott, és lehajtotta a fejét.

– Köszi. Szóval ahelyett, hogy öt percen át hülye kérdésekkel bombáznánk egymást, kitaláltam egy új és szórakoztató módszert, hogy megismerjük egymás személyiségét.

– Kreatív ötlet. – Olvasott erről a Cosmopolitan magazinban, sőt tucatnyi tesztet is kitöltött, hogy megtudja, milyen férfira áhítoznak a nők. Bőre bizseregni kezdett az izgalomtól. – Faggass csak.

– Csodás! – A nő egy köteg kártyát vett elő, majd játékos pillantással felé fordult. – Első kérdés: milyen lenne a legelső randink, ha le akarnál venni a lábamról?

Na, ezzel biztosra ment. Próbálta kerülni a látszatot, hogy betéve tudja a választ.

– Elvinnélek Manhattanbe, a New York-i Közkönyvtárba, ahol kideríteném, milyen könyveket szeretsz a legjobban, azután kimennénk a parkba piknikezni.

Csalódottság csillant a barna szempárban.

– Ó. Az a könyvtár ingyenes, Ned, és a piknik se nagy luxus. Semmi limó? Semmi Broadway? Vagy az a forgó étterem a Marriott Marquis tetején? Sajnálod a pénzt ilyesmire?

Most meg miről beszél? A Cosmóban másról se olvasni, csak hogy a férfi legyen romantikus alkat. Különleges. A pénz nem számít, csakis a gondoskodás és az eredetiség.

– Bocs, nem gondoltam át. Mi a következő kérdés?

A nő visszanyerte a jókedvét, és átugrott a következő kártyára.

– Ha ki kellene emelned egyetlen vonzó személyiségjegyemet, mi lenne az?

Ezt is tudja! A Marie Claire folyton erről beszél.

– A mosolyod – felelte.

A nő ajka lebiggyedt.

– Nem mondod komolyan. Azért gürcölök a konditeremben, hogy kipécézd a fogaimat?

Kábultan, értetlenül hunyorgott. Ez nem lehet igaz! Amikor legutóbb megfogadta Connor tanácsát, és megjegyzést tett egy nő testére, a képébe kapta a koktélját.

– Azt hittem, a nők nem szeretik, ha nyíltan beszélünk erről.

Partnere égnek emelte a tekintetét.

– Ne légy már nevetséges, hisz ezért élünk!

Ned feljegyezte magában, hogy le kell számolnia az elvont bókokkal.

– Kaphatok még egy kérdést?

– Tényleg ez az utolsó. Egyben a legfontosabb. Ha összekapnánk valamin, hogyan kérnél bocsánatot?

Végre! Ezzel nem nyúlhat mellé.

– Közvetlenül utána megmondanám, mennyire sajnálom, és mindent megtennék annak érdekében, hogy ilyen többé ne fordulhasson elő. – Ezúton is kösz, Self magazin. A kommunikáció és a szóbeli bocsánatkérés alapvető fontosságú minden nő számára.

Debra visszadobta kártyáit a táskájába, majd éles pillantást vetett rá.

– Ki a francot érdekel, ha sajnálod? A tettek többet mondanak minden szónál. Ilyenkor vegyél ékszereket! Sajnálom, Ned, de egyszerűen nem illünk egymáshoz.

Ding.

Mire elérte a húszas asztalt, magába roskadt, kimerült, szomjazott, és kiábrándult az egész világból. A legtöbben a külseje, a pénze vagy a férfias játékszerei után érdeklődtek, miközben ő másra sem vágyott, csak egy komoly kapcsolatra, hogy végre maga mögött hagyja ezt az egészet. Hiába olvasgatta heteken át a női magazinokat, elbukott minden ötperces vizsgán.

Végül elérkezett utolsó kiválasztottjához. A nő elég kedvesnek tűnt, de nem hagyta magát megtéveszteni. Ezúttal nem. Most az egyszer ő diktálta a feltételeket.

– Szia, Bernadette vagyok.

Előrehajolt, az asztalra könyökölt, a szeme résnyire szűkült.

– Szia, én Ned. Készen állsz férjhez menni és gyerekeket szülni?

A nő hátrahőkölt. Láthatóan megütközött, bár Ned lefogadta volna, hogy csak színészkedik. Ma este senkivel se találkozott, akinek ne lettek volna hátsó szándékai.

– Hát… nem is tudom. Előbb szeretném megtalálni az igazit. A házasság és a gyerek ráér utána is.

Hm, nem is rossz válasz. Emelte a tétet.

– Mégis, meddig akarsz várni? Egy hónapot? Kettőt? Elmúltál harminc, és a statisztikák szerint harmincöt év felett meredeken zuhanni kezd a peték termékenysége, miközben negyven százalékkal csökken az egészséges gyermek születésének az esélye.

Tényleg elfojtott nyögést hallott? Pedig csak a Glamourból vagy a Selfből idézett, már nem tudta pontosan, melyikből. A nő ajka megremegett, de legalább birtokolta a teljes figyelmét.

– Még csak huszonkilenc vagyok… – rebegte.

– Akkor épp a szakadék szélén állsz. A helyedben én átgondolnám az életemet, ha akarnék még gyereket szülni. Ugye szereted a kölyköket?

Újabb elhaló nyögés.

– Igen, mindig is róluk álmodtam.

Végre. Valaki, aki tudja, mit akar. Megnyugodott.

– Hát én is. Azt hiszem, ugyanúgy gondolkodunk. Húzós este volt, de örülök, hogy végre találkoztunk. Úgy gondoltam, kivárom a végét, de ha már ilyen jól összepasszolunk, mint szólnál péntek este egy vacsihoz?

Ding.

A nő az ajkára szorította reszkető kezét, és hunyorogni kezdett. Azok könnyek ott a szemében? Mi ez az egész?

Már épp rá akart kérdezni, amikor feltűnt a színen a rózsaszín amerikai álom.

Álmai asszonya.

Közelről még elbűvölőbbnek találta. Ajka selyemfénnyel csillant meg, és máris az orrában érezte szantálfát és fahéjat idéző egzotikus illatát is, amint könnyedén Bernadette karjára tette kezét, és belesúgott a fülébe. Bernadette bólintott, megtörölte a szemét, és felállt. Az álomnő megpaskolta a vállát, és az étterem túlsó végébe mutatott, majd elnézte távolodó alakját.

– Hé, épp randit beszéltünk meg…

Az álomnő megpördült, és egyenesen a szemébe nézett.

Ned megkövült. Az az aranyló szempár magába szippantotta, és többé el sem engedte. Máris lélegzetért küzdött, ahogyan a hullámokban felé áradó, fehéren izzó harag megcsapta. A nő öntudatos mozdulattal megtámaszkodott az asztal lapján, és egészen közel hajolt hozzá.

– Beszélnünk kell.

Ned egészen fellelkesült.

– Hát persze! Megy már az óra?

– Felejtse el az órát. Még elintézek itt néhány dolgot, de utána beszélni szeretnék magával. Találkozzunk a szomszéd bisztróban, mondjuk, úgy tíz perc múlva.

Ne már! Felkeltette volna az érdeklődését? Túlzottan dögös ahhoz, hogy csak úgy kiszúrjon magának egy ilyen fickót, de bárhogy legyen, a világ végére is hajlandó követni. Talán még egy ilyen borzalmas estének is lehet jó a vége.

– Nem kellene legalább megjelölnöm a listán?

Lehetséges, hogy ettől még haragosabbnak tűnt? A megjelenése teljesen lenyűgözte – csupa éles szög és bársonyosan puha bőr. Fura. Ha nem nézné a vonásait, az arca túlontúl nagy lenne a testéhez képest, így együtt mégis kész filmcsillag. Kiköpött Julia Roberts. Gazellát idézően ruganyos test, nemes metszésű arccsont, sűrű szemöldök és óriási szem.

– Nem hinném, hogy szükség lenne rá. Találkozunk a bisztróban.

Hátrahúzódott, megpördült tízcentis sarkain, és beleveszett a tömegbe.

Ned kukába vágta a jelenléti ívet. Bernadette-et leszámítva az este teljes katasztrófába torkollt, ugyanakkor egy randi az Álomnővel túlmutatott minden reményén. Kinek kell hosszú távú kapcsolat, ha kiélvezhet egyetlen tökéletes éjszakát? Még marad ideje bevenni egy mentolos cukorkát, és tovább dörgölni az arcát a zsebkendővel, hátha fakul egy árnyalatnyit.

Azután irány a bisztró.

kettő

KENNEDY BELEKORTYOLT a kávéjába, miközben tanulmányozta a szemközt ülő testet öltött katasztrófát.

Hosszú időbe telt, amíg megnyugtatta szegény Bernadette-et, de végül sikerült meggyőznie, hogy a férfi csak viccelt, majd bemutatta Briannek, aki egész este bódult tekintettel meredt rá. A villámrandi egy kicsit mindig… rizikós. Némelyik ügyfél bírja a gyors tempót és a kihívást. Sokan egészen kivirulnak a stressztől, pezseg bennük az adrenalin, felülemelkednek önmagukon, és maradandó első benyomást tesznek.

Mások a dugájukba dőlnek.

Mint ez a fickó.

Nem kapkodott, hagyta főni a levében. Szemlátomást azt hitte, hogy kiszemelte magának, pedig egészen mást akart tőle. Mint a Társszerzők párkereső iroda első számú ügynöke és szakértője, a legkülönfélébb férfiakkal került kapcsolatba. Ennek köszönhetően sajátította el a türelem sokszor alábecsült erényét, és segített másoknak megtalálni az igaz szerelmet, miközben egyszerre élt a bátorítás, motiváció, együttérzés és személyiségformálás eszközeivel.

Ez a dilis viszont megszegte a létező összes szabályt, ezért nem engedhette vissza a társaságba, amíg nem próbálta megóvni tőle a szerencsétlen, mit sem sejtő ügyfeleket. A bisztró nyers fényei csak kihangsúlyozták bőrének harsány színárnyalatát. Istenem, tényleg, mint egy két lábon járó sajtos pufi. A férfi türelmesen várta, hogy ő törje meg a csendet. Azt is észrevette, hogy egy köteg szalvétával óvatosan letörölgette a pultot, mielőtt rákönyökölt a legszélére. Remek, ráadásul bacifóbiás.

– Hogy hívják? – kérdezte végül.

– Ned.

– Helló, Ned. Én Kennedy vagyok. Feltehetek egy kérdést?

– Azt kérdez tőlem, amit csak akar.

– Mégis mit akart elérni ma este?

A férfi hunyorogva nézett rá vastag szemüvege mögül. Kennedy általában kedvelte az egyedi kiegészítőket, de ez valahogy nem stimmelt – a túlméretezett szögletes fekete szemüveg túlságosan uralta az arcot, és elnyelte a szemet.

– Én csak próbálom megtalálni a hozzám illő párt…

– Értem. Minden ismeretlen nőt olyan kérdésekkel szokott bombázni, mint Bernadette-et?

A férfi elvadult, összenőtt szemöldöke riasztó módon felszökött. Kennedynek viszketett a keze, hogy ott helyben legyantázza.

– Kezdtünk összemelegedni. Azt hittem, passzolunk egymáshoz.

Körmeivel megkocogtatta a csorba bögrét.

– Azt hitte, passzolnak egymáshoz? Sértegette, és elvette minden önbizalmát, miközben elültette benne a félelmet, hogy egész életére magára marad, és sosem lehet gyereke. Tényleg sikerként könyveli el mindezt?

A férfi hátrahőkölt, és zavartan rázta a fejét.

– Nem, én… nem akartam megbántani. Csak közvetlen voltam vele.

– Az életkor és a testsúly két olyan tabu, amiről sosem beszélünk. Ezek a hallgatás Szent Gráljai, Ned. Még ennyit sem tud?

A férfi beletúrt a hajába. A rasztaszerűen kusza fürtök szinte a vállát verdesték, és elfedték arcának legnagyobb részét – a lány már azon tűnődött, járt-e valaha fodrásznál. Nyomát sem látta vágásnak vagy bármilyen kísérletnek egy divatosabb frizura elérésére. A férfi leginkább elhanyagolt juhászkutyára emlékeztette.

– De igen, természetesen tudom, csak teljesen elfeledkeztem róla, annyira feldühített ez az egész. Egész este olyan nőkkel diskuráltam, akiket más se érdekelt, csak hogy mennyit keresek, hová vinném nyaralni, vagy hány repülőm van.

– Miért, hány repülője van?

– Egy sincs, épp ez a lényeg! Azt hittem, egy ilyen estének az a célja, hogy hasonló gondolkodású nőket találjak, de ezeket csak a pénz érdekli.

Tüzetesebben tanulmányozta a férfit. Őszintén zaklatottnak tűnt, nem azt a béna kesergést adta elő, amire számított. Narancssárga kezével úgy markolta a bögre fülét, mint aki megnyugvást keres. A fehér laborköpeny burleszkbe illő párost alkotott a nyolcvanas évekből hátramaradt nadrággal, melynek fényes khakiszínű anyaga lazán, formátlanul lógott a csípőjén. A mellkasán virító barna folt láttán önkéntelenül is egy közhelyes tisztítószerreklám jutott eszébe. Pont az ilyeneknek találták ki a tubusos Vanish-t.

Mégis a mellényzsebéből kikandikáló tollak árulták el.

Ó, igen. Kapitális kocka. A szemüvegétől a ruháján át a társalgási kellem ordító hiányáig egyvalamit sugall: Segítség! De vajon tényleg ilyen? Kezdte felkelteni a kíváncsiságát.

– Mit keres igazából? Szexet? Flörtöt?

A férfi kihúzta magát. A laborköpeny alján elszabadult cérnaszál fityegett.

– Meg akarok nősülni.

– Miért?

A férfi meg se rezzent, meglepő közvetlenséggel állta a tekintetét.

– Belefáradtam, hogy egyedül legyek. Mostanáig másról se szólt az életem, csak a munkámról és a karrieremről. Nem akarok olyan nőkkel kavarni, akiknek eszük ágában sincs lekötni magukat. Nekem igazi család kell. Életre szóló társ. Túl sokat akarok?

Ned letette a kávéját, és megmozgatta az ujjait, és Kennedy felfigyelt rá, hogy tövig rágja a körmeit. A férfiból csak úgy sugárzik a csalódottság. Nem mindennap látni ilyet, aki ennyire rá van állva a házasságra. Máskor győzelmi táncot lejtene és helyben aláíratná vele a Társszerzők jelentkezési ívét. Kár, hogy a fickónak lövése sincs az egészről, de néhány tanácsnak talán hasznát veszi.

– Nincs semmi gond a célkitűzésével, csak a nők igénylik a darutáncot. Egy kis flörtölgetést, könnyed ismerkedést, tudja, ami alapján kialakulhat a bizalom. Ez vezet aztán az első igazi randihoz.

– Tudom. Készen állok rá.

Kennedy felvonta a szemöldökét.

– Miközben olyan, mint egy túlérett narancs?

– Csak kipróbáltam egy barnítókrémet, hogy menő színem legyen. Azt hittem, a nők ezt szeretik.

– Kávéfoltos az inge, laborköpenyt visel, az ezredforduló óta nem vágatott hajat, és úgy érzem magam a társaságában, mintha kivonszolnának a fenyvesbe, és eltemetnének a levélszőnyeg alá, hogy ott pusztuljak el. Ez a maga kölnije?

A férfi feladta, és piszkálgatni kezdte a körmét.

– Bizonyított tény, hogy a nők fogékonyak az illatok által keltett érzelmi behatásokra. Ezért érzik boldognak magukat, ha a természetben sétálnak.

– De nem fél üveg pacsulitól! Ez inkább arra emlékeztet, hogy a fák között rohanok, a sarkamban egy vérszomjas fekete medvével.

– Oké, túllőttem a célon. Sokáig bent kellett maradnom. Különben sem akarok olyan nőt, akinek csak a ruha vagy a külső számít.

Kennedy felsóhajtott.

– Márpedig a megjelenés igenis fontos. Azt a benyomást kelti a másikban, hogy törődik vele. Nem kell Calvin Kleinben pompáznia, de egy tiszta, vasalt ruha és a legjobb formája nagyban növeli az esélyt, hogy rátalál az igazira.

– Én megpróbáltam. – Felélénkült a tekintete. – Van kedve velem vacsorázni péntek este?

– Nincs.

– Nem is ezért hívott ide, igaz? Csak szét akarta rúgni a seggem…

Kennedy magába fojtott egy nevetést. Igazán nagy kár. A jó szándék egy férfiban aranyat ér, kivált, ha szerelemre vágyik, és nem éri be néhány szokványos együttléttel vagy átszórakozott éjszakával.

Hacsaknem…

Az ötlet gyökeret vert, szárba szökkent, és színpompás virágokat bontott. Hacsaknem a szárnyai alá veszi a férfit. Megtanítja, hogyan közeledjen a nőkhöz. Teljesen átformálja, hogy már az első találkozáskor megkedveltesse magát, ne pedig azt érezze, mintha egy cápákkal teli medencében küzdene a túlélésért. Beleborzongott az izgalomba, amit jó hosszú ideje nem tapasztalt már. Végre egy lehetőség.

Másra se vágyik, csak hogy átformálja.

Nála jobban senki sem érti a dolgát, ezt maradandó párkapcsolatok sorával tudja bizonyítani. Olyannyira, hogy újabban már kezdi rutinnak érezni az egészet. A munkájából éppúgy kiveszett minden izgalom, mint saját lapos kapcsolataiból, melyek kiszámítható módon vezetnek egyre újabb csalódásokhoz. Egy-két órára még szívesen az ágyába fogad valakit, de a reggel rideg fényénél már nem érzi szükségét, hogy marasztalja. A karrierje talán kielégítőbbnek tűnik, de rég nem tett semmi érdekeset. Egy helyben topog, miközben mindenki más elszáguld mellette. A legtöbb barátnője már férjhez ment vagy tartós kapcsolatban él. Azelőtt szerette a randiszolgálatot, a váratlan lehetőségek e kimeríthetetlen tárházát, de már ez se hozta lázba. Menthetetlenül kiégett, mind több időt tölt a cégnél vagy lóg a barátnőivel.

Ez a fickó azonban igazi kihívás.

Sebességet váltott, visszakapcsolt üzleti fokozatba. Először is többet kell tudnia, mielőtt elkötelezi magát. A fickó szinte szoborrá vált a helyén, nem babrált, és nem adta jelét türelmetlenségnek. Micsoda irodakukac!

– A teljes neve?

– Nathan Ellison Raymond Dunkle.

Lenyűgöző. Ez egyre jobb és jobb lesz.

– Magára aztán tényleg rájár a rúd, Ned.

A férfi halálosan komoly maradt.

– Tudom. Ha ismerném anyámat, leülnék vele, hogy megbeszéljük, mégis mit akart ezzel.

– Lehetne Zelda is. Vagy szimplán Mario.

Az összenőtt szemöldök újra felemelkedett.

– Ha szellemesnek hiszi magát, jobban kell igyekeznie. Ennél még az oviban is különb nevekkel szívattak.

Kennedy leplezte a mosolyát. Helyes. Nem csak esze van, öniróniája is. Ami azért jó, mert nem tanítható – valakiben vagy megvan, vagy nincs. Ígéretes nyersanyag, csak még sokat kell csiszolni rajta.

– Megfogott. S miből él?

– Hordozórakétákat tervezek.

Kennedy az ajkára préselte a mutatóujját, ahogy a hihetetlen jelenet a szeme láttára bontakozott ki. Lehet még ennél is jobb?

– Rakétatudós?

Türelmetlenség sugárzott a férfiból, bár továbbra is mozdulatlan maradt.

– Igen, űrrakétákat tervezek, de manapság az ilyet már űrrepülőmérnöknek hívják. A rakétatudós olyan régimódi.

Tekintete a mellényzsebből kikandikáló tollakra tévedt.

– Én kérek elnézést.

A férfi viselkedése kezdett megváltozni, hirtelen gyanakvó pillantásokat vetett rá.

– Valójában mit akar tőlem? Már bocsánatot kértem, amiért nekiugrottam Bernadette torkának, és nyilván randizni sem akar velem. Miért vagyunk még itt?

Minden akaraterejét latba kellett vetnie, hogy ne nyalja meg az ajkát. Egy befordult, jómódú rakétatudós, aki házasodni akar, és élete párját keresi? Ez lehet a mesterműve, az ő külön bejáratú Eliza Doolittle-je, amivel felteszi a koronát egy élet munkájára.

– Ajánlatom van a maga számára.

– Miféle ajánlata?

Elmosolyodott.

– A létező legritkábbféle. Megkap mindent, amire vágyik. Megtalálom magának álmai asszonyát, csupán annyit kell tennie, hogy odafigyel rám.

A férfi hunyorgott. Elgondolkodott. Azután közelebb hajolt.

Bekapta a csalit.

Már a körmét se piszkálgatta, csak borotvaéles pillantásokkal méregette.

– Hogyan? Ki maga?

– Kennedy Ashe. Két társammal én vezetem a Társszerzők párkereső ügynökséget. Mi szerveztük a ma estét, de a tevékenységi körünk sokkal tágabb. Azzal foglalkozunk, hogy az ügyfeleinket hosszú távú kapcsolatokhoz segítsük, és a statisztikánk valóban meggyőző. Ha gondolja, felsorolhatok néhány adatot. Olyan benyomást tett rám, mint aki hisz a számokban. Jól gondolom?

A férfi előtt lassan kezdett kirajzolódni az összkép. Feljebb tolta orrán a szemüvegét.

– Maguk szervezték az egészet? Akkor afféle ügynök, nem igaz?

– Inkább bennfentes. Ajánlatom van a számára, Ned. Szeretnék segíteni, hogy megtalálja élete párját.

Csalódottságot látott a férfi arcán. Még a válla is megereszkedett.

– Azt akarja, hogy írjam alá a szerződésüket, és legyek az ügyfelük. Oké, mennyi?

Felhőtlen örömet érzett. A kétkedő, sőt vádló pillantás megerősítette, hogy kivételesen eszes fickóval van dolga. Mennyire fogja ezt élvezni!

– Kóklernek tart, igaz? Aki lehazudja a csillagokat az égről, bezsebeli az előleget, azután szépen elsétál.

– Átfutott az agyamon.

– Csalódtam volna, ha nem így lenne. Azt hiszem, tényleg tudok segíteni. Az a legfontosabb szerepem a cégnél, hogy az ügyfelek kezébe adom az eszközöket, amelyek lehetővé teszik számukra, hogy kapcsolatba kerüljenek az ellentétes nemmel. Mindenkinek megvan a maga baja. A világ kemény hely, különösen, ha új embereket enged az életébe. A legtöbbünknek meg kell tanulnia felülemelkedni a társasági élet korlátain, hogy a legjobb formáját mutassa másoknak.

A férfi ugatva nevetett.

– Ó, már értem! Azt akarja, hogy összevissza hazudozzak, és másnak adjam ki magam, akkor majd tarolok. Sosem működne.

– Miért nem?

– Mert ez csak illúzió. Senki sem bújhat ki a bőréből. Én nem is akarok.

– Én sem ezt várom, de ha nem ad esélyt a nőknek, hogy meglássák, kicsoda valójában, sosem találja meg álmai asszonyát. Nem a személyiségét akarom megváltoztatni – arra nincs semmi szükség –, viszont át kell gyúrnunk ezeket az egyszerű külsőségeket, hogy lehetősége legyen megmutatni az igazi énjét. Az első benyomás mindent eldönt. Arról beszélek, hogy muszáj egy kicsit csiszolnunk a modorán és finomítanunk a társasági kapcsolatain. Logikusan hangzik?

A férfi megvakarta a fejét. A bozontos hajzat szétvált, majd függönyként újra az arcába hullott.

– Magának mi ebben a jó?

– Szakmai kihívás. Ha sikerül, talán üzleti lehetőség a cégnek. Alkalom, hogy segítsek valakin. Mi más kell még?

– Mennyi?

– Egy ezres a regisztráció. Benne van a tanácsadás, a külső átformálása és két randi.

– S ha belemegyek?

Megadást érzett, de érvényesítenie kellett a saját feltételeit. Egy ilyen projekt leköthette minden idejét és energiáját.

– Ha belemegy, megtalálom a párját, de ehhez teljesen rám kell bíznia magát.

– Meddig élne a szerződés?

– Egy évig. Persze ha nem lát eredményt, vagy elégedetlen a szolgáltatással, bármikor kiléphet, de a regisztrációs díjat bukja. Amúgy minden benne van a szerződésben.

– Hogyan kezdenénk?

Elővarázsolta a telefonját.

– Adja meg az e-mail címét, és átküldöm a szerződést, abban tényleg benne van minden. Amint meghozta a döntést, értesítsen. Beütemezzük az első tanácsadást, onnét magától megy az egész.

A férfi megadta a címét. Kennedy körmei kopogni kezdtek a kijelzőn.

– Miért bajlódik velem?

Felnézett. Az egyszerű kérdés gyomorszájon ütötte, hogy a nyomában érzések fakadjanak fel. Nem épp elég nehéz újra és újra megpróbálni, majd kudarcot vallani? Hinni, hogy tényleg van odakint valaki? Ez a fickó a lepukkant gönceiben, a túlméretezett szemüvegével és a narancssárga bőrével hinni akar. Nincs nála alkalmasabb tesztalany, mert ő tényleg megerősítheti abban, hogy létezik boldog vég.

Legalábbis némelyeknek.

Hangjában eltökéltség vibrált.

– Mert hiszek abban, hogy mindenkinek megvan a maga tökéletes párja. És segíteni akarok, hogy megtalálja a magáét.

A férfi hosszú ideig meredten nézte. Teljes mozdulatlanságban kémlelte az arcát, mielőtt bólintott.

– Rendben.

– Nézze át a szerződést. Ha elfogadja a feltételeket, hívjon fel, és még ezen a héten megtartjuk az első tanácsadást. Addig is, alig várom a közös munkát. – Felhörpintette az utolsó korty kávét, és a táskájáért nyúlt, hogy kifizesse.

A férfi elkapta a csuklóját.

– Majd én.

Erősnek érezte a szorítását. Puha, nyirkos ujjakra számított, nem erre a markáns és fenségesen meleg kézre. Kapkodva visszahúzódott.

– Kösz. Akkor várom a hívását.

Felállt az asztaltól, és kisétált a bisztróból. Könnyed léptekkel indult az autója felé, miközben a friss márciusi szél megtelt bizonytalan ígéretekkel.